Nikdo ani hnout!
Ne!
Jmenuju se Tokio.
Když ten příběh začal, jmenovala jsem se jinak...
PODEZŘELÍ NA ÚTĚKU, TŘI MRTVÍ
To jsem byla já.
A to byla moje životní láska.
ÚTOČNÍK ZABIT
Naposledy jsem ho viděla v kaluži krve, s očima dokořán.
Zmákli jsme 15 dokonalých přepadení.
Ale láska a kšeft se nemají míchat.
Takže když strážný vystřelil,
musela jsem změnit kariéru.
Ze zlodějky na vražedkyni.
A tak jsem utekla.
Vlastně jsem taky byla mrtvá.
Nebo skoro mrtvá.
NA PRODEJ
Jedenáct dní se schovávám.
Moji fotku měla každá stanice ve Španělsku.
Dali by mi třicet let.
A stáří v cele není můj styl.
Radši uteču.
S tělem i duší.
A když to nepůjde s tělem,
alespoň duše bude volná.
Docházel mi čas a měla jsem důležitý úkoly.
Vlastně jeden.
Haló?
Mami?
Holčičko moje.
Jak se máš, zlatíčko?
Co se děje?
Viděla jsi zprávy, ne?
Víš, co se o mně povídá.
Jistě, že jsem to viděla.
A víš co?
Asi si udělám výlet.
Třeba najdu práci na čínský lodi.
Jako kuchařka. Říkávala jsi, že neudělám ani vejce.
Tak se to naučím. Co myslíš?
Já nevím, zlatíčko.
Co když jedí jen čínu?
Ten výlet znamená,
že už tě neuvidím?
Nebuď hloupá.
Jistě, že uvidíš.
Zaplatím ti cestu a navštívíš mě.
Kde?
Na hřbitově?
Jsi sama?
- Mami, jsi sama? - Ano.
Tak běž ven, směrem k obchodu.
Najdu si tě.
Ten den mě měli zastřelit,
ale objevil se můj anděl strážný.
Nikdy nevíte jistě, jak váš anděl vypadá.
Ale nečekali byste,
že přijede v Seatu Ibiza z roku 1992.
Promiňte, máte chvíli?
Ne.
Vaření na čínský lodi má svý výhody.
Nemusíte umývat nádobí.
Chvíli jsem myslela na Číňany
a na to, jak nesnáším plivání.
- Vy jste od policie? - Počkejte, čekají vás jatka.
Čeká tam zvláštní jednotka,
sledují vás už šest dní... - Jak vám mám věřit?
A tak jsem poznala profesora.
Mířila jsem mu pistolí na koule.
Můžu?
Na vztazích je dobrý,
že zapomínáme, jak začaly.
Můžu?
Už jsou v domě vaší matky.
Proto vám chci pomoct.
Mám pro vás obchodní návrh.
Loupež. A bude dost...
...jedinečná.
Hledám lidi,
kteří nemají co ztratit.
Jak vám zní
částka 2,4 miliardy eur?
Nikdo neudělal takovou ránu.
Ani v New Yorku, v Londýně, nebo v Monte Carlu.
Jestli mám mít zase fotku v novinách,
tak ať jde o největší loupež století.
VÍTEJTE
Vítám vás.
A...
Díky, že jste se rozhodli přijmout
tuhle pracovní nabídku.
Budeme žít tady.
Daleko od zvědavých lidí.
Na tuhle loupež se budeme připravovat pět měsíců.
Jak jako pět měsíců?
Zbláznil jste se?
Podívejte, lidé tráví ve škole roky,
aby dostávali plat, který je i v lepších případech
pěkně mizerný.
Co je pět měsíců?
Já jsem nad tím přemýšlel
mnohem déle.
Abych už nikdy nemusel pracovat.
A vy taky ne.
Ani vaše děti.
Tak dobře. Teď se neznáte.
Chci, aby to tak zůstalo. Žádná jména,
žádné osobní otázky.
A samozřejmě žádné vytváření vztahů.
Každý si vyberte jméno, nějaké jednoduché.
Čísla, planety, města...
Třeba pan 17 a slečna 23?
To nezačíná dobře, nepamatuju si ani svůj telefon.
Proto to říkám.
Co planety?
Já budu Mars a on Uran.
Zapomeň, nebudu Uran.
- Co ti vadí na Uranu? - Zní divně.
Tak použijeme města.
Na městech se shodneme.
Dobře.
Proto si teď říkám Tokio.
Ten, co mi kouká na prdel, je Berlín. Vydali na něj zatykač.
BERLÍN
Dvacet sedm loupeží. Šperky, aukční domy a pancéřové vozy.
Největší ránu udělal v Paříži na Champs-Élysées. 434 diamantů.
Je jako žralok v bazénu.
Můžete s ním plavat, ale budete se bát.
Nikdy loupež nevedl.
Ten, co kašle, je Moskva.
Nejdřív kopal doly v Asturii.
MOSKVA
Pak pochopil, že kopáním vzhůru se dostane dál.
Šest kožešnictví, tři hodinářství a jedna záložna v Avilés.
Ovládá veškerý průmyslový nářadí.
Ten za Moskvou je Denver, jeho syn.
DENVER
Drogy, zuby, zlámaný žebra.
Je král barových rvaček.
Má horkou krev. V dokonalý loupeži
je časovaná bomba
Rio, moje slabina.
RIO
Je počítačová mág. Kódování se věnuje od šesti let,
ví všechno o alarmech a elektronice.
Všechno ostatní v životě mu ale uniká.
Pak jsou tu dvojčata, Helsinky a Oslo.
OSLO HELSINKY
I dokonalý plán potřebuje vojáky. My máme dva Srby.
Možná i přemýšlejí, ale to nikdy nezjistíme.
Nairobi.
Beznadějná optimistka.
NAIROBI
Od třinácti je padělatelka.
Teď nám dělá kontrolorku kvality.
Možná je blázen, ale je vtipná.
Každý den o nás budou mluvit ve zprávách.
Každá rodina v téhle zemi se bude ptát:
„Co to dělají?“
Víte, co si budou říkat?
„Zmetci, kéž by nás to napadlo dřív.“
Profesor.
Nemá záznam v rejstříku.
Od devatenácti si nevyměnil občanku.
Pro všechny je jako duch.
Ale velmi chytrý duch.
Protože my nekrademe
peníze někoho jiného.
Budou s námi sympatizovat.
To bude důležité.
Musíme mít veřejnost na své straně.
Pro ty lidi budeme hrdinové.
Ale opatrně,
protože pokud prolijeme jedinou kapku krve,
pokud bude jediná oběť,
už pro ty tupce nebudeme partička Robinů Hoodů.
Profesore?
Slečno Tokio?
Co vykrademe?
Španělskou národní mincovnu.
DEN LOUPEŽE PÁTEK, 8:35
Kdo ty masky vybíral?
- Co ti vadí? - Nejsou děsivý.
V každým filmu mají lupiči děsivý masky.
Zombie, kostlivci, anděl smrti...
S pistolí v ruce je magor děsivější než kostlivec.
- Dost. - Kdo je ten knírač?
Dalí, synku. Španělský malíř. Moc dobrý malíř.
- Malíř? - Ano.
- Malíř, co maluje? - Jo.
Víš, co je fakt děsivý?
Dětský postavičky. Ty jsou strašidelný.
- Jaký postavičky? - Goofy, Pluto, Mickey Mouse a tak.
Takže myš s obříma ušima?
- Ta tě děsí? - Jo, blbečku.
- Chceš ránu? - Hej.
V klidu. Poslouchejte.
Když se někde objeví týpek s pistolí v masce Mickey Mouse,
lidi napadne, že je blázen a všechny pozabíjí. Víte proč?
Protože zbraně a děti jsou dvě věci,
který nikdy nemícháte dohromady. Že jo, tati?
Rozhodně to vypadá nebezpečněji.
Víc zvráceně.
Mě by děsila maska Ježíše.
Je ještě víc nevinný.
Říká se: „Radši dvě pistole než kříž.“
- „Dvě svatý pistole.“ - A?
Tahle parta potřebovala víc ženských.
Ženská dva dny vybírá boty na svatbu,
ale do minuty vybere masky na loupež.
Náš plán začínal zrovna teď.
V těch mikrosekundách jsem myslela na všechny nevinný,
kterým se kvůli nám zastaví život.
STÁTNÍ DÁLNICE E-80 9:25
Profesor znal jediný způsob,
jak do Královský mincovny dostat tři tuny arzenálu.
Museli jsme využít pravidelnýho kamionu,
který přivážel papír na tisk bankovek.
A přesně to uděláme.
Policie nás doprovodí až dovnitř.
OBJÍŽĎKA
To, co ve Španělsku hlídají dva policejní vozy,
je těžce chráněný.
Ale když přerušíte komunikaci vysílačkou a telefonem,
a namíříte pět útočných pušek na hlavy dvou 26letých kluků,
i když jsou ozbrojení, udělají, co by udělal každý.
Vypadněte ven, sakra!
Vylezte z auta!
Podělají se strachy.
Dělejte, co říkám, jo?
Hrdinství má svou cenu.
A je vyšší než 1 600 eur, který vám vydělá uniforma...
Otevři ty dveře, slyšíš?
...nebo řízení náklaďáku.
Tak otevři, do hajzlu!
Kdyby ti muži měli v autě svoje dcery,
neotevřeli by.
Ale koho zajímá pár rolí papíru s vodoznakem?
Rychle! Honem!
Dělej, hni sebou!
Zavři oči!
Běž, běž, tady si sedni!
Teď budete potichu, jinak vám rozmlátím palice.
Celou cestu vám budu mířit na ledviny.
Když vás budou kontrolovat vysílačkou,
odpovíte klidně.
Jako by se nic nedělo. Je to jasný?
Uprostřed toho chaosu a zbraní
jsem si vzpomněla na včerejší žádost o ruku.
A na to, že mám jiný plány.
Když nad tím moc přemýšlíte, žádný den není na loupež vhodný.
Víš, co máš dělat.
Nespouštěj tu holku z očí. Žádný chyby.
- Je to jasný? - Je jí sedmnáct.
Poradím si s ní.
MŮŽU SEDĚT VEDLE TEBE?
ANO.
Ahoj.
Chceš si se mnou vyjít?
Dobře, dám ti pokoj.
Ne, to ne.
Nemusím nad tím přemýšlet.
Chci.
Dobře, děcka, jsme tu.
Půjdeme do vstupní haly muzea
a počkáme na zbytek třídy.
Tohle je hlavní vchod Královské mincovny.
Jehňátko je uvnitř.
Výborně.
Berlíne, teď vy.
KRÁLOVSKÁ MINCOVNA 10:16
Teď hlavně opatrně.
Tak co, Javi? Kde je Rafita?
Vyměnil si směnu.
Moc dobře, hlavně klid.
Jdeme dovnitř.
Ty kartičky si pověste kolem krku.
Musejí být neustále vidět.
Neotáčej se.
Když jsi tak blízko, skoro nemůžu dýchat.
Měl bys dýchat,
protože za devět měsíců se ti zastaví dech úplně.
Můžete jet.
Ať jsou vidět, děti.
Pověste si je na krk.
A potichu.
POLICIE
Berlíne, první kamera je nalevo.
STÁTNÍ POLICIE
To ani nic neřekneš? Povídám, že jsem těhotná.
Co mám dělat, Moniko? Zavolat ženě, ať vezme děti,
že to společně oslavíme? Proboha!
Jeďte, jeďte.
Dobře.
Dobře, tudy.
BEZPEČNOSTNÍ SÍŤ
Raz...
Připrav se, Tokio.
Jeďte, jeďte.
CENTRÁLNÍ ALARM
Jo!
- Alarm je odpojený. - Teď.
Dobře, pomalu.
Včera jsi říkal, že už ji nemůžeš vystát.
- Že máte problémy. - Jako jiný páry, Moniko.
Problémy jsou normální. Neříkal jsem, že ji opustím.
Moniko, mám tři děti.
Všechny umělým oplodněním.
Přes dvacet let jsem neplodný a ty mi řekneš tohle?
Zřejmě jsi učiněná bohyně plodnosti.
Co naznačuješ?
Já přece nechci alimenty.
Ani rozvod.
A neprosím ani o test otcovství.
Já myslela, že mě miluješ.
A...
Ta představa je krásná.
Byla by to komplikace,
ale líbí se mi to.
- Poslouchej. - Co?
Zajímá tě, co udělám s tvým dítětem? To bys chtěl vědět?
Poslyš, nenechme se unést...
Ani hnout!
Nehýbejte se.
- Stát! - Stát!
Jinak vás rozstřílím!
Dost! Co se děje?
Uklidněte se!
Běžte!
Honem!
Ani hnout!
Sakra.
Jdeme.
Tudy, jdeme.
Tohle překrásné schodiště
- je vyrobené z mramoru... - Ani hnout!
- Stát, zpátky! - Jdeme!
Prosím, ne!
Profesore, máme problém!
Nemůžu najít jehně!
Nevidím ji! Sakra!
Slečno Parkerová,
kampak jste zmizela?
Honem, rychle!
Jdeme!
Počkej.
Dobře.
Tak jo.
Já vím, jdu na to moc rychle.
Prosím!
Co tuhle chvíli zvěčnit?
- Vyfotíme se. - Počkej.
Tady? To nevypadá hezky, ne?
Je to náš první den.
Vypadáš nádherně.
Nemůžu tu holku najít. Do hajzlu.
Rozepni se, to je sexy.
Je to na tvým telefonu. Klidně to smaž, je to jenom pro nás.
Ta fotka bude mít na internetu úspěch.
Ne, vrať mi ten telefon!
Dej mi ten telefon!
Koukej mi ho vrátit! Dej mi ten telefon!
Dej mi ten telefon!
Zaprvé...
Dobré ráno.
Já tomu tady velím.
A chtěl bych...
...se vám omluvit.
PIN? Jméno?
Tohle není příjemný konec týdne.
Ale jste tady jako rukojmí.
Mobil.
Když budete spolupracovat, přežijete.
- Jméno? - Alison Parkerová.
- PIN? - Dva, nula, jedna, osm.
Mobil.
Nic se neděje.
- Jenom klid. - PIN?
Na co potřebujete PIN?
Dejte mi ho, nebo ho z vás vymlátím.
Kolik měsíců?
- Osm. - Osm měsíců?
PIN.
Raz, dva, tři, čtyři.
Myslel jsem, že jste chytřejší.
- Jméno? - Arturo.
- A dál? - Román.
Arturo Román. Tak dobře.
Dostanete nás ven, takže vás budu chránit.
Ahoj.
Dejte mi ruce. No tak.
Pusťte se.
Jméno?
Ariadna.
Pojďte se mnou. Klid.
Sáhněte mi na ruce.
Jsou to ruce zrůdy?
- Ne. - Protože nejsem zrůda.
Vím přesně, jak se cítíte.
Sucho v puse, těžký dech. Musíte se uklidnit.
Dýchejte, dýchejte.
Dýchejte.
Tak. Všichni dýchejte se mnou.
Dýchejte.
Pomalu, hezky pomalu.
Ovládněte svůj dech. Vydechněte.
Vidíte, to je ono.
Slečna Monika Gaztambidová, prosím?
Nehýbej se, prosím. Ne.
Neublíží nám.
Nedotknou se nás.
- Neboj se. - Dobře.
Slečna Monika Gaztambidová?
Můžete se přihlásit, prosím?
To jsem já.
Jsi frajer, tati.
Jsi vážně frajer.
Na tom by se spalo, tati.
Cítím se jako král.
Tati, tati!
A jak by se na tom souložilo...
Přestaň blbnout a dej se do práce.
Voní to skvěle.
Líp než pečený jehněčí, tati.
- Pojď ke mně. - Zatraceně!
Kdy jsi naposledy ležel na takový postýlce?
Vidíš, kde jsme? Taková rána!
Jsme borci!
Kluku, neblbni.
Jsme nuly.
Umíš něco jinýho?
Měl jsi někdy pořádnou práci? Nesl jsi někam životopis?
Zatraceně.
Životopis?
Na co?
Abych tě dostal z vězení?
Myslíš, že jsem na to hrdý?
Že se dvanáct let plácám po věznicích?
Víš proč?
Proč?
Protože nejsem moc chytrý.
A ty taky ne.
Ale tady za nás přemýšlí někdo jiný.
Se štěstím, když nebudeš blbnout,
máš na celý život vystaráno.
- Já a blbnout? - Tak dělej, sakra.
Naplň to.
Teď zvednete telefon
a vysvětlíte, že máte technický problém.
Jasné?
Ano.
Musím na vás mířit zbraní.
- Cítíte ji? - Jo.
Tak dobře.
Zvedněte to.
- Královská mincovna. - Je tam Arturo, prosím?
Omlouvám se, pan Arturo teď není k zastižení.
Spadl nám systém.
Nemůže jít nahoru.
Ne, nemůže k telefonu.
Ne, to nejde.
Ne...
Já tomu nerozumím.
Prostě ne. Já ani nevím, kde teď je!
Může být v mincovně, v muzeu, nebo v jídelně.
Mám tu spoustu práce, madam!
To byl oscarový výkon,
slečno Gaztambidová.
Za dvacet minut jsme zprovoznili vlastní komunikační spojení
s Profesorem.
Bez mobilu, bez vysílačky.
Aby nás nikdo neslyšel.
Zavřeli jsme všechny dveře a alarm se nespustil.
Jako bychom byli v bublině.
Nikdo nevěděl, že jsme obsadili Královskou mincovnu.
A během toho klidu před bouří
to jednoduše vypadá...
...jako každý jiný den.
Vypadáš dobře.
- Kdo je? - Já, pusť mě dál.
Co to děláš, Rio? Profesor nás zabije, jestli nás uvidí.
Já vím, musím s tebou mluvit.
- Posaď se. - Co se děje?
Tak co je?
Zítra je ta loupež.
Nemáme tušení, co se stane.
Musíš vědět, že to myslím vážně.
A moc dobře si uvědomuju,
že jsi ženská v určitým věku,
takže už možná hledáš závazek.
Proto ti chci dát tohle.
Jsme tu zavření, tak nemám prsten,
ale až budu venku, seženu ti hromadu diamantů.
Budeš tu ruku tahat za sebou.
Co to je?
Zásnubní známka?
Alespoň znáš moje pravý jméno.
Jo, ale je tady zakázaný.
Dobře, tak si ho nečti.
Ale je to tvoje.
Jak bych ti to řekla?
To, co máme, je skvělý.
Dobře? Je to úžasný.
- Strávili jsme spolu pár nocí... - Pár?
Každou noc. Až na čtyři, možná pět?
Upřímně,
nejsme si souzení.
- Sex se ti nelíbí? - Ale jo, líbí.
To je dobrý začátek, ne?
Ale jen dobrý sex nedělá dobrý pár.
Protože jsem o tolik mladší?
Dostanu tři sta milionů eur.
Nejsem dítě, mám vystaráno.
- Rio, přeju si tě milovat, ale... - Neříkej to.
Byla tam láska. Byl jsem u toho.
Je tu někdo jinej?
Už ne.
Poslyš, Rio,
až tohle skončí,
odletíme na Tahiti a uvidíme, co dál.
Ale zítra budu myslet na jediný.
Nenechat se zabít.
Rio.
Rio, to ne.
Ne, ne.
Jeden z telefonů zvoní.
Vypni ho.
Trezor je otevřený.
Oblečte si vesty a připravte se.
Až budete připravení, spustíme alarm.
Berlíne, připrav se otevřít dveře.
Rukojmí!
Pro vlastní bezpečí o tři kroky ustupte!
Ještě kousek. To je ono.
To je ono. Všechno bude v pořádku.
Trochu blíž.
Všechno bude dobrý.
Uklidni se.
Klid. Vidím ty tašky.
Jsou plný peněz, brzy odsud zmizí.
Máme tu loupežné přepadení v Královské mincovně.
- Jedeme, budeme tam za dvě minuty. - Dvě minuty.
Dvě minuty.
Proč se spustil alarm?
To nevím.
Jen tam stojí, nechápu to.
- Proč s těmi penězi neutečou? - Nevím.
Minuta a 40 vteřin.
Minuta a...
Jak se jmenujete?
Arturo.
- Arturo? - Ano.
Nic jsem neviděl!
- Nic jsem neviděl, přísahám! - Podívejte se na mě.
- Nic jsem neviděl. - Podívejte se.
- Ne. - Podívejte se.
Podívejte se na mě, no tak.
No tak.
Zdravíčko.
Máte rád filmy?
Tak máte?
Ano.
Mám moc rád filmy.
A všiml jste si, jak je v hororových filmech
vždycky na začátku milý chlapík,
úplně jako vy, a vás napadne:
„Zabijou ho?“
Ano.
A pak se to stane.
Vždycky ho zabijou.
Věřte mi, Arturo,
že mi ho připomínáte.
Z-24 centrále, dorazíme za 30 vteřin.
Třicet vteřin.
Je důležité, aby policie netušila, co vlastně provádíme.
Uvěří, že jsme přišli ukrást peníze.
Chytí nás s nimi, všechno se podělalo.
Vytáhneme zbraně, začneme střílet, není jiná možnost,
než se vzdát.
A potom,
aniž bychom někomu ublížili,
se vrátíme dovnitř.
Ať si myslí,
že nás zahnali do kouta.
Ať si myslí, že vyhrávají.
Teď!
Tokio! Sakra, Tokio, počkej!
Tokio!
Vyběhnout, zahodit peníze,
začít střílet a vrátit se dovnitř.
Slyšela jsem to víc než třicetkrát.
Profesor nám ale neřekl,
že oni budou taky střílet.
Rio!
Do hajzlu!
Rio.
Ne, Rio!
Do hajzlu, první pravidlo!
Do prdele!
Rio.
Do prdele!
Potřebujeme posily do Královské mincovny.
Došlo ke střelbě.
Jeden raněný. Opakuji, jeden raněný.
Kulka z M16 letí rychlostí 3 510 kilometrů za hodinu.
Rychleji než je rychlost zvuku.
Takže když vás střelí do srdce,
neslyšíte kulku, která vás zabila.
Tak jsem věděla, že jsem to podělala.
Během mikrosekundy.
Jako obyčejně.
Překlad titulků: Jan Šmíd