Nu mișcă nimeni!
Nu!
Mă numesc Tokyo.
Însă, când a început această poveste, nu mă numeam așa.
SUSPECTUL FUGE LOVITURA FACE TREI MORȚI
Asta eram eu.
Și el era iubirea vieții mele.
UN ATACATOR UCIS
Ultima dată l-am văzut într-o baltă de sânge
și cu ochii deschiși.
Am dat 15 lovituri perfecte.
Dar nu e bine să amesteci iubirea cu treaba.
Astfel încât, când a tras paznicul,
mi-am schimbat meseria...
din hoață în criminală.
Atunci am fugit.
Într-un fel, și eu eram moartă.
Sau pe aproape.
DE VÂNZARE
Mă ascundeam de 11 zile.
Poza mea era în toate secțiile de poliție din Spania.
Aș primi 30 de ani și vă spun sincer...
nu agreez ideea de a îmbătrâni în pușcărie.
Prefer să fug.
În trup și suflet.
Și, dacă nu-mi pot lua trupul cu mine...
măcar sufletul să-mi scape.
Nu mai aveam timp și aveam de făcut lucruri importante.
De fapt, doar unul.
Alo?
Mamă?
Fetița mea...
Ce faci, draga mea?
Ce se întâmplă?
Ai văzut știrile, nu?
Tot ce se spune despre mine.
Sigur că am văzut.
Știi ce?
Mă gândesc să plec în voiaj.
Poate mă angajez pe o navă chinezească. Ca bucătăreasă.
Nu ziceai că nici ouă nu știu să fac? Așa pot învăța. Ce zici?
Nu știu, draga mea...
Dacă mănâncă doar chinezării?
Voiajul ăsta înseamnă...
că nu te mai revăd?
Nu vorbi prostii!
Sigur că mă revezi.
Îți cumpăr bilet, să vii să mă vezi.
Unde?
La cimitir?
Ești singură?
- Mamă, ești singură? - Da.
Atunci ieși pe stradă și du-te la alimentară.
Te aștept acolo.
În acea zi, ziua în care aveam să fiu ucisă...
a apărut îngerul meu păzitor.
Niciodată nu poți ști cum arată un înger păzitor.
Dar nu-ți poți închipui
că o să apară într-un Seat Ibiza '92.
Scuze, ai un minut?
Nu.
A găti pe o navă chinezească are un avantaj.
Nu trebuie să speli vase.
O clipă, m-am gândit la chinezi...
și că urăsc oamenii care scuipă.
- Cine ești? Ești polițist? - Stai. Te duci la moarte.
Te așteaptă echipa de intervenții.
- Te urmăresc de șase zile... - De ce te-aș crede?
Așa l-am cunoscut pe Profesor.
Ațintindu-i pistolul spre boașe.
Se poate?
Avantajul relațiilor
e că sfârșim prin a uita cum au început.
Se poate?
Sunt deja acasă la maică-ta.
De aceea am venit să te ajut.
Vreau să-ți propun o afacere.
O lovitură. O lovitură...
unică.
Caut oameni care...
Care să n-aibă mult de pierdut.
Cum îți sună...
2,4 miliarde de euro?
Nimeni nu a dat o asemenea lovitură.
Nici la New York, Londra sau Monte Carlo.
Dacă e să-mi apară din nou poza în ziare,
măcar să fie pentru cea mai mare lovitură din istorie.
BINE AȚI VENIT
Vă urez bun venit...
și...
vă mulțumesc că ați acceptat această...
ofertă de lucru.
Vom locui aici.
Departe de lumea dezlănțuită.
Timp de cinci luni, vom studia modul în care vom da lovitura.
Cum adică „cinci luni”?
Ești nebun?
Uite ce e... Unii merg la școală cu anii...
ca să aibă un salariu care, și în cazurile fericite,
e de rahat.
Ce sunt cinci luni?
Mă gândesc la asta...
de mult mai mult timp.
Ca să nu trebuiască să mai muncesc vreodată.
Nici voi.
Nici copiii voștri.
Bun. Deocamdată, nu vă cunoașteți.
Și vreau să rămână așa. Fără nume...
sau întrebări personale.
Și, evident, fără relații personale.
Vă alegeți fiecare câte un nume. Ceva simplu. Numere, planete, orașe...
Ca de exemplu dl 17 și dra 23?
Am început prost. Nu-mi țin minte nici numărul de telefon.
De asta îți zic.
Planete?
Eu pot fi Marte, iar ăsta, Uranus.
Nu sunt Uranus, las-o moartă.
- Ce are Uranus? - Sună aiurea.
Vom folosi orașe. Orașe!
De acord cu orașe.
Bine.
Așa am ajuns să mă numesc Tokyo.
Ăla care-mi admiră fundul e dl Berlin. E căutat pentru a fi arestat.
Douăzeci și șapte de jafuri. Bijuterii, case de licitație, vehicule blindate.
Cea mai mare lovitură a sa: Champs-Élysées, Paris, 434 de diamante.
E ca un rechin într-o piscină. Poți înota cu el, dar nu poți fi liniștit.
Era responsabil de lovitură.
Cel care tușește e dl Moscova.
A început să sape într-o mină asturiană.
MOSCOVA
Apoi s-a gândit că va avansa săpând în sus.
Șase blănării, trei ceasornicării și Cooperativa de Credit Rural din Avilés.
Lucrează cu lancea termică și orice unealtă industrială.
Cel din spatele dlui Moscova e Denver, fiul său.
Droguri, dinți sparți, coaste rupte.
E regele bătăilor din baruri.
Pur, temperamental. În lovitura perfectă,
o bombă cu ceas.
Rio. E slăbiciunea mea.
E Mozartul computerelor. De la șase ani scrie coduri
și știe totul despre alarme și electronică.
Când vine vorba de altceva, zici că s-a născut ieri.
Apoi sunt gemenii, Helsinki și Oslo.
În orice plan e nevoie de soldați.
Ce poate fi mai bun ca doi sârbi?
S-ar putea să gândească. Dar nu vom ști niciodată.
Nairobi.
Optimistă iremediabilă.
Falsifică bani de la 13 ani.
La noi, e controlor de calitate.
E posibil să fie nebună, dar e foarte haioasă.
Când te gândești că, zilnic, la știri se va vorbi de noi.
Că fiecare familie din țara aceasta se va întreba:
„Ce mai fac, oare?”
Știți ce vor gândi?
„Ticăloșii, ce bine era să-mi vină mie ideea.”
Profesorul.
Fără antecedente, fără cazier.
Nu și-a reînnoit actul de identitate de la 19 ani.
În orice privință, o fantomă.
Dar o fantomă foarte inteligentă.
Pentru că nu furăm...
banii cuiva.
Pentru că le vom fi simpatici.
Iar asta e esențial. E esențial să avem opinia publică de partea noastră.
Vom fi niște eroi în fața tuturor.
Dar, mare atenție...
când va curge o picătură de sânge... e foarte important...
Dacă va fi vreo victimă...
nu vom mai fi precum Robin Hood, ci doar niște nemernici.
Profesore...
Dră Tokyo...
Ce jefuim?
Monetăria Regală a Spaniei.
ZIUA Z A LOVITURII VINERI, ORA 08:35
Cine a ales măștile?
- Ce-i cu ele? - Nu sunt de groază.
În filme, jefuitorii poartă măști de groază.
Zombi, schelete, îngeri ai morții...
Cu o armă în mână,
un nebun e mai de groază decât un schelet.
- Ajunge! - Cine-i țopârlanul mustăcios?
Dalí, fiule. Un pictor spaniol. Unul foarte bun.
- Un pictor. - Da.
- Un pictor care pictează. - Da.
Știi ce mi se pare de groază?
Păpușile de copii. Sunt foarte de groază.
- Ce păpuși? - Goofy, Pluto, Mickey Mouse, ăștia.
Un șoarece urecheat e de groază.
- Așa crezi? - Da, boule!
- Vrei să te pocnesc? - Hei!
Am dreptate. Ascultă...
Dacă un mârlan cu pistol intră undeva cu o mască de Mickey Mouse,
vor zice că e nebun și că va ieși un carnaj. Știi de ce?
Pentru că armele și copiii
nu se potrivesc niciodată. Nu-i așa, tată?
Dacă așa vezi lucrurile, e mai periculos, nu?
Mai diabolic.
O mască de Iisus ar fi și mai de groază. E mai inocent.
De aia au zis: „Mai bine două pistoale decât un crucifix.”
„Ca un sfânt, două pistoale.”
Clar, bandei îi trebuiau mai multe femei.
O femeie stă două zile să aleagă pantofi de nuntă...
dar nici măcar un minut să aleagă măști pentru jaf.
Tot ce plănuiserăm începea acum.
În acele fracțiuni de secundă, m-am gândit la nevinovații
care-și vor pierde viața din cauza noastră.
AUTOSTRADA E-80 ORA 09:25
Profesorul știa că există un singur mod
de a intra în Monetăria Regală cu un arsenal de trei tone.
Anume, cu camionul care venea săptămânal
cu rolele noi de bancnote bune de tipar.
Exact asta făceam.
Intram escortați de poliția națională.
OCOLIRE SPRE RASCAFRÍA
În Spania, orice obiectiv protejat de două mașini
este foarte bine păzit.
Dar, dacă tai legăturile radio sau telefonice
și îndrepți cinci carabine spre capetele a doi puști de 26 de ani,
oricât armament au, vor face ce-ar face oricare dintre noi.
Am zis să vă dați jos!
Ieșiți dracului din mașină!
Vor face pe ei.
Fă ce-ți spun! Pricepi?
Curajul și eroismul au un preț
mai mare de de 1.600 de euro, leafa unui tip în uniformă...
Deschide ușa! Ai auzit?
...sau a unui camionagiu.
La dracu', deschide-o!
Dacă ar fi fost fiicele lor în spatele camionului, n-ar fi deschis.
Dar cui îi pasă de niște role de hârtie filigranată?
Repede!
Mișcă, haide!
Închide ochii!
Haide, stai aici!
Toți trei să tăceți, altfel vă crap capul!
Veți conduce cu un pistol țintit spre rinichi.
Când vă cheamă prin stație să întrebe cum merge treaba, răspundeți calm.
Ca și cum totul ar merge uns. Ai înțeles?
În toiul haosului cu pistoale,
mi-am amintit că fusesem cerută de soție cu o seară înainte...
și că aș fi preferat alte planuri.
Dacă te gândești bine, nicio zi nu e bună pentru o lovitură.
Acum știți ce aveți de făcut.
Stați cu ochii pe fată.
- N-aveți voie să greșiți. S-a înțeles? - Are 17 ani.
Cred că mă descurc cu ea.
POT STA LÂNGĂ TINE?
DA
Bună!
Bună.
Vrei să ieși cu mine?
Bine, te las în pace.
Nu.
Nu trebuie să mă gândesc la asta.
Da.
Gata, copii, am ajuns.
Intrăm direct în holul muzeului,
unde vom aștepta restul clasei.
Aceasta este intrarea principală a Monetăriei Regale a Spaniei.
„Oița” tocmai a intrat.
Excelent!
Berlin, e rândul tău.
MONETĂRIA REGALĂ ORA 10:16
Aveți mare grijă cum vă purtați.
Ce faci, Javi? Unde e Rafita?
Și-a schimbat tura.
E foarte bine așa. Stai liniștit.
Să intrăm.
Atârnați-vă ecusoanele la piept.
Trebuie să fie vizibile permanent.
Nu te întoarce.
În preajma ta, mi se taie respirația.
Păi, respiră acum,
căci, peste nouă luni, o să ți se taie respirația.
Treceți.
Să fie vizibile permanent. Bine, copii?
Ecusoanele la gât.
Vorbiți mai încet.
POLIȚIA
Berlin, prima cameră în stânga ta.
POLIȚIA NAȚIONALĂ
Nu zici nimic? Te anunț că sunt gravidă și nu reacționezi?
Ce să fac? Să-mi sun nevasta, să ia copiii și să ieșim cu toții
să sărbătorim? Ce naiba!
Hai!
E-n regulă!
Așa!
ACCESARE REȚEA SECURITATE
Unu...
Atenție, Tokyo.
Du-te!
ACCESARE STAȚIE ALARMĂ CENTRALĂ
Da!
- Alarma e decuplată. - Acum!
Dă-i!
Ieri ziceai că nu o mai suporți.
- Că aveți probleme. - Ca orice cuplu, Mónica.
Ca în orice căsnicie cu trei copii.
N-am zis că o părăsesc.
Am făcut trei copii.
Toți, prin inseminare artificială.
După o relație infertilă cu nevasta de peste 20 de ani,
vii și-mi spui asta.
Probabil ești Shiva, zeița fertilității.
Ce insinuezi?
N-am venit să-ți cer ajutor pentru copil...
sau să divorțezi.
Nici pentru un test de paternitate.
Credeam că mă iubești.
Și...
îmi plăcea mult ideea.
Greu de inclus în viețile noastre...
O idee minunată!
- Ascultă. - Ce?
Vrei să afli ce voi face cu copilul tău?
Asta vrei?
Ascultă, nu te ambala...
Nu mișcați!
Rămâi pe loc.
Nu mișca!
Altfel te spulber în două!
Gata! Descarcă!
Rămâneți calmi!
Haideți!
Mai repede!
Rămâneți pe loc!
La naiba!
Să mergem!
Pe aici, hai!
Această scară minunată,
- ...din marmură și granit... - Nu mișcați!
- Stați! Înapoi! - Hai!
Vă rugăm, nu!
Profesore, avem o problemă!
Nu o găsesc pe Oița.
Nu o văd! La dracu'!
Dră Parker...
Unde v-ați dus?
Haideți, repede!
Să mergem!
Așteaptă.
Bine.
Te-am luat prea repede. Știu.
Vă rugăm!
Ar trebui să imortalizăm momentul, nu?
Să facem o poză cu telefonul tău. Stai...
Aici? E cam jalnic, nu crezi?
E prima noastră zi.
Arăți splendid!
Nu găsesc fata. Nu o găsesc.
Descheie-ți cămașa, să arăți mai sexy.
E pe telefonul tău. Poți s-o ștergi, dacă vrei. E doar pentru noi.
Cu poza asta, dai gata internetul!
Dă-mi-l înapoi! Dă-mi telefonul!
Dă-mi telefonul!
Ți-am zis să-mi dai telefonul! Dă-mi telefonul!
Dă-mi dracului telefonul!
Întâi și întâi...
Bună ziua!
Sunt cel aflat la comandă.
Înainte de toate, vreau...
să-mi cer scuze.
Codul PIN? Numele?
Nu e un sfârșit de săptămână bun.
Sunteți aici în calitate de ostatici.
Mobilul!
Dacă mă ascultați, vă garantez că scăpați cu viață.
- Numele? - Alison Parker.
- Codul PIN? - 2018.
Mobilul!
E-n regulă.
- E-n regulă. - Codul PIN?
De ce-ți trebuie codul PIN?
Dă-mi-l sau te bat până mi-l spui. Tu decizi.
În ce lună ești?
- A opta. - În luna a opta?
Codul PIN.
1234.
Pari așa deștept, dar ai un PIN de rahat. Ce idiot! Numele.
- Arturo. - Și mai cum?
- Arturo Román. - Arturo Román, foarte bine. Arturito.
Sunteți permisul nostru de liberă trecere, așa că vă voi proteja.
Ascultă...
Dă-mi mâinile. Să mergem!
Haide!
Cum te cheamă?
Ariadna.
Ariadna...
Vino cu mine. Nu te speria.
Simte-mi mâinile.
- Sunt mâini de monstru? - Nu.
Fiindcă nu sunt un monstru.
Știu exact cum te simți.
Ai gura uscată și respiri greu. Încearcă să te liniștești.
Respiră!
Respiră.
Așa. Vă rog, respirați toți cu mine!
Inspirați!
Încetișor.
Controlează-ți respirația. Expiră!
Asta e!
Dra Mónica Gaztambide, vă rog!
Nu mișca, te rog. Nu mișca. Nu se vor atinge de noi.
Bine.
Dra Mónica Gaztambide! Fiți amabilă și faceți un pas în față!
Eu sunt.
Ești tare, tată.
Ești o bombă!
Ce bine dormi aici, tată!
Ca un rege!
Tată!
Să ți-o tragi aici...
Nu te mai prosti și apucă-te de treabă! Vino!
Miros bestial!
Mai bine ca oaia la proțap, tată.
- Întinde-te aici! - La naiba!
Când ai avut pat ca ăsta? Nu la bulău!
Ai văzut unde-am ajuns? Suntem mari!
Suntem foarte mari!
Băiete, nu te amăgi.
Suntem mici.
Știi să faci altceva?
Ai încercat o meserie ca lumea? Ți-ai depus CV-ul undeva?
La naiba!
Un CV?
Pentru ce?
Să te scot din pușcărie?
Crezi că mă mândresc cu asta?
Să intru și să ies din pușcărie timp de 12 ani...
Știi de ce?
De ce?
Fiindcă nu-s prea isteț, fiule.
Nici tu nu ești.
Dar, în meseria asta, altcineva e cu creierul.
Dacă avem noroc și nu faci prostii,
scapi de aici aranjat pe viață.
- Ce fel de „prostii”? - Haide, la naiba!
Umple-le!
Te rog să răspunzi la telefon și să spui că e închis din motive tehnice. Pricepi?
Da.
Sunt obligat să te ameninț cu pistolul.
- Îl simți? - Da.
Bine.
Acum!
- Monetăria, cum vă pot ajuta? - Cu Arturo, vă rog.
Regret, dl Arturo nu e disponibil pentru moment.
A căzut sistemul.
Nu-l pot ruga să urce.
Nu poate răspunde la telefon.
Nu e posibil.
Nu...
Nu înțeleg de ce.
Din cauză că... Nu știu! Nu știu unde e acum!
Nu știu dacă e în fabrică, la muzeu sau la cantină.
În plus, nu e treaba mea, dră!
A fost o interpretare de Oscar...
dră Gaztambide.
După 20 de minute,
am început să cablăm sistemul de comunicare analog
ca să vorbim cu Profesorul.
Fără telefoane mobile și frecvențe radio. Ca să nu ne audă nimeni.
Am sigilat toate ușile și alarmele încă nu s-au declanșat.
Timpul parcă stătuse.
Nimeni nu știa că am ocupat Monetăria Regală.
Și, în timpul liniștii de dinaintea furtunii,
totul pare să se deruleze...
ca într-o zi oarecare.
Arăți bine!
- Cine e? - Eu sunt, lasă-mă să intru.
Ce faci, Rio? Dacă ne vede Profesorul, ne omoară!
Știu. Vino încoace, am să-ți spun ceva.
- Vino, așază-te. - Ce este?
Ce este?
Lovitura e mâine.
Habar n-avem ce se va întâmpla.
Te asigur că am intenții serioase în privința ta.
Și înțeleg perfect că...
Că ești o femeie de o anumită vârstă...
și poate cauți un angajament mai serios.
De aceea, îți dăruiesc ăsta.
Nu ți-am luat un inel, fiindcă suntem blocați aici.
Dar, după ce ies de aici, îți iau cel mai frumos diamant.
Va trebui să-ți ții mâna într-o roabă.
Ce-i ăsta?
Un medalion de logodnă?
Măcar îmi vei ști numele real.
N-avem voie să ne cunoaștem numele reale.
Nu te uita la el.
Dar e al tău.
Cum să-ți spun?
Între noi a fost ceva frumos.
Înțelegi? Foarte frumos.
- Am fost împreună câteva nopți... - Câteva nopți?
La naiba, în fiecare noapte! Mai puțin patru sau cinci.
Sincer...
Nu cred că ne potrivim.
- Nu facem sex ca lumea? - Ba da, facem sex fantastic.
E un început bun, nu?
Dar nu ajunge sexul ca să formezi un cuplu bun.
Spui asta fiindcă sunt cu 12 ani mai mic decât tine.
Iau 300 de milioane de euro.
Nu sunt copil, mi-am aranjat viața.
- Rio, aș vrea să ne iubim, dar... - Nu spune asta!
Ne-am iubit. Doar eram de față.
Ai pe altcineva?
Nu mai am.
Uite, Rio...
După ce se termină totul, plecăm în Tahiti și vedem cum ne simțim.
Dar mâine mă voi gândi doar la un lucru: cum să nu fiu ucisă.
Rio...
Rio, nu...
Nu!
Sună unul dintre telefoane.
Oprește-l.
Seiful e deschis.
Luați vestele și fiți gata de plecare. Când sunteți gata, activăm alarma.
Berlin, fii gata să deschizi ușile.
Ostatici!
Pentru siguranța voastră, faceți trei pași în spate!
Puțin mai mult aici. Așa.
Gata, totul va fi bine.
Puțin mai aproape.
Totul va fi bine.
Liniștește-te!
Liniștește-te, văd gențile.
Sunt pline cu bani, vor dispărea imediat.
Avem o urgență la Monetăria Regală.
Z-24, am plecat.
- Ajungem în două minute. - Două minute.
Două minute.
De ce a pornit alarma?
Nu știu.
Au rămas proțăpiți acolo, nu pricep.
- De ce nu pleacă cu banii? - Nu știu.
Un minut și 40 de secunde.
Un minut...
Cum te cheamă?
Arturo.
- Arturo, da? - Da.
N-am văzut nimic!
- N-am văzut nimic, jur! - Uită-te la mine.
- N-am văzut nimic. - Hai, Arturo, uită-te.
- Nu. - Uită-te la mine.
Uită-te la mine.
Haide!
Hei...
Îți plac filmele?
Da?
Da.
Îmi plac la nebunie filmele.
Bine. Ai observat cum, în filmele de groază,
la început e un personaj pozitiv?
Ca tine. Și te face să gândești...
„Va fi ucis.”
Da.
Apoi chiar se întâmplă.
Sfârșește ucis.
Crede-mă, Arturo...
Vei sfârși mort.
Z-24 către Centrală, sosim în 30 de secunde.
Treizeci de secunde.
30 de secunde.
E vital ca poliția să nu știe ce facem.
Îi vom face să creadă că suntem acolo ca să jefuim locul.
Am fost prinși cu banii, totul a luat-o razna.
Apoi scoatem armele și începem să tragem
de parcă nu am avea de ales.
Apoi, ne retragem.
Și, pe urmă...
fără să rănim pe nimeni...
Ne întoarcem înăuntru.
Să creadă...
că suntem încolțiți ca șobolanii.
Să creadă că jucăm după ureche.
Acum!
Tokyo! Tokyo, așteaptă, ce naiba!
Tokyo!
Ieșim, lăsăm banii,
începem să tragem și ne întoarcem înăuntru.
Am auzit asta de peste 30 de ori.
Profesorul însă nu ne-a spus
că și ei vor riposta cu foc.
Rio!
Fir-ar al dracului!
Rio...
Rio!
Prima regulă!
Rahat!
Rio...
Rahat!
Avem urgent nevoie de întăriri la Monetăria Națională.
Se trage în noi.
Om la pământ. Repet, om la pământ!
Un proiectil de M16 zboară cu 3.380 km pe oră.
Depășește viteza sunetului.
Dacă te împușcă în inimă...
nici nu auzi glonțul care te-a ucis.
Așa mi-am dat seama că am dat-o în bară...
Într-o miime de secundă...
și în același mod ca de obicei.
Traducerea: Andrei Albu