UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
PRIMARUL DIN ANTELOPE
Mă duceam pe jos de acasă până la poștă,
cam la două, trei străzi depărtare,
când am văzut în mijlocul străzii
un tip destul de pirpiriu...
M-am gândit că nu era american.
Identificai europenii după încălțăminte.
Erau pantofi eleganți, de piele, nu cizme de cowboy.
M-a întrebat dacă locuiesc aici. I-am spus că da, aici locuiesc.
A spus: „Ei vin.
Alții vor veni aici.”
Și a mai spus: „O să fie multe probleme.
O să fie multă lume aici.”
Suna neverosimil.
Cine s-ar fi așteptat la ce avea să urmeze?
Nici nu ai fi visat la așa ceva, la început.
Mult mai înfricoșător decât și-ar fi putut închipui cineva.
Antelope era o așezare liniștită, în inima pustiului.
Destul de izolată de restul lumii.
Antelope...
ROSEMARY ȘI KELLY MCGREER
...era doar un orășel somnoros, cu vreo 50 de locuitori.
FERMIERI LOCALI
Și era mic și liniștit.
POȘTA SUA
Avea un oficiu poștal.
Prăvălia.
ANTELOPE CAFENEA
ANTELOPE PRĂVĂLIE ȘI CAFENEA
Vechea școală.
Și vechea biserică din Antelope.
În Antelope era liniște, clar.
În Antelope, toată lumea se știe cu toată lumea.
FERMIER LOCAL
Și toți se înțelegeau și se ajutau între ei.
Se țineau grătare și petreceri de Crăciun pentru toată comunitatea.
Mai toți fuseseră muncitori care se pensionaseră
și pentru prima oară își găsiseră o casă pe care să o poată cumpăra.
Nu voiau decât să se bucure de ultimii lor ani, în liniște și pace...
PROPRIETATE PRIVATĂ ACCESUL INTERZIS
...și de o anumită izolare.
În ziar a apărut un articol minuscul.
Două, trei propoziții.
UN GRUP CUMPĂRĂ O FERMĂ MARE ÎN OREGON
Cum că un guru bogat, cu Rolls Royce,
cumpărase o fermă în Antelope.
Mi s-a părut o aiureală.
Nu știu cum să-i spun altfel.
Au cumpărat ferma Big Muddy, cam 32.000 de hectare.
Teren abrupt, bolovănos, deluros.
E sălbatic și accidentat.
Nu e nimic acolo,
doar câteva clădiri dărăpănate și 32.000 de hectare de bolovani.
Lumea habar n-avea ce făceau de fapt.
Doar auziserăm că o sectă cumpărase...
Sau nu era... Pe atunci nu i se spunea sectă, nu?
- Nu. - Nu știu.
Un grup de oameni cumpăraseră o așezare agricolă,
ceea ce ni s-a părut puțin ciudat.
Și deodată, a sunat telefonul
și a zis: „Sunt fermier aici, vin oamenii ăștia
și trebuie să faceți tot ce puteți
ca să-i împiedicați să ajungă acolo.”
Ce se întâmplă?
Mi s-a părut că aveam în față o lume cu totul nouă.
Ne întrebam cine erau acei oameni.
Ce căutau aici?
Cât aveau să stea aici?
Despre ce e vorba?
Numaidecât au încercat să blocheze toate drumurile
pentru a împiedica lumea să intre.
Iar atunci am început să ne întrebăm:
„Ce slujim aici?”
Și după un timp, a venit Bhagwan
și am văzut despre ce era vorba.
ANTELOPE INTRAREA ÎN LOCALITATE
Unii dintre vecinii mei dinspre Antelope vedeau
cum erau aduse materiale de construcții și case din prefabricate,
camion după camion.
Și era limpede că nu aveau nevoie de ele pentru o fermă.
Se zvonea
că el voia să ridice un oraș pentru 50.000 de suflete în deșert.
Și fleacul a devenit ditamai problema în câteva săptămâni.
Mulți bănuiau că aveau un plan pe termen lung.
Nimeni nu și-ar fi închipuit amploarea evenimentelor ce aveau să urmeze.
Le povestesc oamenilor acum și tot nu le vine să creadă,
pentru că e incredibil. Cum s-a putut întâmpla asta?
Cineva o să scrie o carte despre asta
și vă garantez că la apariția ei,
lumea o va citi și va spune că e ficțiune.
Nu ne-am așteptat să descoperim...
LYNN ENYART ȘEFUL ECHIPEI FBI
...cel mai amplu caz de otrăvire din istoria Statelor Unite,
cel mai mare caz de ascultare a convorbirilor
și cel mai mare caz de fraudă de imigrație din Statele Unite.
La început, când au sosit, au trecut pe la noi și s-au prezentat,
spunând că nu vor decât să-și cultive pământul,
să-și practice religia și să fie vecini buni.
Se poate spune că problemele au început odată cu sosirea Sheelei.
Ma Anand Sheela controla Fundația Rajneesh
și zecile de milioane de dolari din conturile sale.
Acum, guru spune...
Ma Anand Sheela era secretara personală a lui Bhagwan.
Ea era purtătoarea lui de cuvânt.
După părerea mea, ea ținea frâiele întregii comunități.
Se crede că mâna dreaptă a lui Bhagwan, Ma Anand Sheela,
și aproximativ 12 alți lideri ai așezării
s-ar ascunde undeva, în sudul Germaniei.
A fost alături de Bhagwan o mare parte din viața ei.
Nu știu dacă se poate spune că a fost crescută pentru acel post,
dar în orice caz, a intrat în acel cerc,
ajungând să fie un om de bază.
Procurorii federali din SUA au solicitat guvernului vest-german
extrădarea în Statele Unite a lui Ma Anand Sheela.
Sheela, o fostă secretară a lui Bhagwan Rajneesh,
este acuzată de fraudă și tentativă de omor în Oregon.
Avea agenda ei și nu putea accepta că cineva i se va împotrivi.
Știe poliția unde se află Sheela acum?
Ni se spune că ar trăi într-o pădure, undeva, lângă Zürich.
MAISPRACH, ELVEȚIA
Fiecare coroană aduce după sine ghilotina.
Fără ghilotină, nu poți purta coroana.
Aceasta a fost soarta mea.
Dar de ce trebuie împins cineva sub ghilotină?
Din cauza tăriei sale.
Pentru că vor să îi distrugă tăria.
Și, în ciuda ghilotinei, încă nu m-au ucis.
Încă nu mi-au ucis spiritul.
Oriunde m-aș duce, voi purta întotdeauna coroana...
fără să mă tem de lama ghilotinei de deasupra mea.
Am fost acuzată de o listă nesfârșită de fărădelegi odioase.
Desigur, toate, tentative.
În mod normal, eu reușesc în ceea ce fac.
E o glumă.
Deci lumea m-a asasinat pe mine personal,
precum și caracterul meu, atât de des,
încât nu am nimic de pierdut.
Ce am de pierdut?
PARTEA ÎNTÂI
M-am întâlnit prima oară cu Bhagwan...
pe când aveam 16 ani.
Tatăl nostru ne-a spus că urma să îl vizităm pe Bhagwan.
A spus că, dacă avea să trăiască mult, urma să fie al doilea Buddha.
Când deschidea gura, vorbea Saraswati.
Zeița cunoașterii era pe buzele lui.
Și ne-am dus la apartamentul lui.
Eu am stat în spate, la perete, cu tata.
În sufragerie adia o briză plăcută, de dimineață de decembrie.
Toți pereții erau plini cu sute de cărți.
Și...
Cum l-am văzut pe Bhagwan, m-a cucerit.
CUNOSCUT MAI TÂRZIU DREPT OSHO
Bhagwan a venit din spate așa,
cu șalul lui alb,
o lungi și nimic pe dedesubt,
cu pieptul păros, frumos.
Și atunci mi-am dat seama
că îmi curgeau lacrimile.
I-am văzut zâmbetul și brațele deschise.
Și m-am dus să mă ia în brațe.
Și m-am topit cu totul.
În acea clipă...
dacă ar fi venit moartea...
aș fi acceptat-o.
Viața mea era completă. Era împlinită.
M-am măritat cu Roger în 1966.
Pe atunci, acolo unde locuiam noi, în vestul Australiei
era normal să te măriți și să întemeiezi o familie.
Doi ani după căsătorie s-a născut fiul nostru, Peter.
Dar visul pe care îl trăiam...
oameni tineri, se întâlnesc, se îndrăgostesc,
se căsătoresc, au copii,
trăiesc fericiți până la adânci bătrâneți.
Nu era cum credeam eu.
Era altfel.
Și eram plină de resentimente și furioasă.
Căsnicia mea cu Roger avea probleme mari.
Înghițeam totul iar și iar,
după care... explodam.
Mi-am spus: „Nu vreau să mă mai întorc aici.
Nu-mi place aici. Trebuie să fac ceva.”
O vecină tânără
mi-a spus odată despre un psiholog de la clinica municipală.
Roger a venit cu mine.
Aveam emoții mari
și am văzut apropiindu-se un bărbat, care ieșise dintr-o clădire.
Nici nu am remarcat că purta o robă lungă, portocalie...
iar la gât avea un șirag de mărgele... Nici n-am remarcat.
A zis: „Vom face un centru de meditație aici.
Acum e restrâns. E abia începutul.
Și vom medita.”
Mi-am spus: „Meditație? Ce-o fi asta?”
Am fost invitați într-o mică clădire.
Acolo erau mai multe persoane îmbrăcate și ele în portocaliu.
Și erau fotografii foarte mari cu Bhagwan.
Ochi foarte luminoși...
ca... niște fântâni adânci.
Psihologul ne-a dat câte o mască mie și lui Roger, să nu vedem.
MEDITAȚIE DINAMICĂ
Meditația dinamică este o combinație de hinduism și psihoterapii.
STADIUL 1. RESPIRAȚIA HAOTICĂ
Ne-a spus să respirăm repede și frenetic
pe nas
pentru prima parte a melodiei.
Respirația riguroasă și hiperventilația
sunt menite să stârnească forța șarpelui, Kundalini.
În partea a doua trebuia să ne dezlănțuim complet.
STADIUL 2. EXPLOZIA
Să țipăm și să strigăm, dacă simțeam nevoia.
Să exprimăm orice simțeam.
STADIUL 3. HU!
Iar în partea a treia,
trebuia să ridicăm mâinile și să sărim.
Și de fiecare dată când atingeam pământul, spuneam „Hu!”
STADIUL 4. LINIȘTEA
Iar apoi, partea a patra... era partea liniștită.
Stăteai liniștit și nemișcat.
Dar când s-a terminat, am plâns.
Eu doar... așa m-am descărcat.
Am plâns.
Roger m-a găsit într-un grup.
Era un grup destul de mare, iar el mă trăgea de haine.
Mă trăgea foarte tare și striga: „Întoarce-te!”
Nu-mi dădea drumul: „Întoarce-te!”
(LOC PĂSTRAT SECRET)
Întâi trebuie să înțelegeți că majoritatea sannyasinilor din prezent
au devenit sannyasini după moartea lui Osho.
Nu l-au văzut. Nu l-au auzit. Nu au fost niciodată la fermă.
Cei care s-au aflat la fermă au dezvoltat o legătură.
AVOCATUL PERSONAL AL LUI BHAGWAN
Similar camaraderiei legate după un război, știți?
Te simți legat de cei din jur după o experiență comună foarte intensă
în care te raportezi la ceilalți...
printr-o legătură foarte profundă,
care e mai presus de familia, știți?
Iubirea.
Aceia dintre noi care am fost acolo.
M-am născut în momentul ideal și în locul ideal
în care se putea naște cineva în istoria lumii.
M-am născut în Statele Unite la finele anilor '40, după război,
când clasa mijlocie reușea în fine să se afirme, să aibă un trai decent.
Când, dacă erai inteligent, puteai studia și fără să ai bani.
Așa că eu am făcut dreptul.
Și...
Am fost inteligent.
Și am fost agresiv, și am fost ostil.
Și în acel context, pentru prima oară în viața mea, a dat rezultate.
Am fost angajat de Manatt, o firmă din Los Angeles.
Pe atunci era casa de avocatură cu cea mai rapidă ascensiune din SUA.
Eram avocat senior specializat în litigii.
Eram foarte bun la cazuri.
Contradictorialitatea.
De parcă pentru asta mă născusem.
I-am reprezentat pe Jack Kent Cooke și pe Lakers,
pe Linda Ronstadt.
Am avut un caz mare pentru Shaun Cassidy.
Era grozav.
Dar lucram pe rupte.
Eram complet epuizat. Eram terminat.
Un bun prieten de-al meu
pleca în India.
L-am luat de la aeroport, la întoarcere,
și am urcat la munte.
Era o dubiță Volkswagen din '64, adaptată pentru camping.
Era alt om.
Întinerise cu 20 de ani.
Avea un chip luminos.
Zâmbea ca un copil, știți?
Sam a adus niște înregistrări cu Osho.
Eu nu mai auzisem așa ceva până atunci.
Și am știut că viața mea se schimbase.
Bhagwan era foarte modern.
Foarte sofisticat.
O modă.
Atrăgea intelectualii.
Intelectuali sătui de tradiție și de stilul de viață lumesc.
Pe când l-am cunoscut eu pe Bhagwan, era la apogeu.
Era o putere de neoprit.
Bhagwan s-a dus și a vorbit cu grupulețe de oameni
și acolo și-a găsit adepți.
A atras crema societății.
Apoi a început să-și publice propriile cărți.
BARCA GOALĂ
Și în scurt timp...
devenise mai influent decât o vedetă rock.
Umplea stadioane.
Să fi fost 20.000 sau 30.000 de persoane.
Îmi amintesc că într-o zi a început să plouă
și câțiva au dat să se ridice...
și Bhagwan n-a trebuit să spună decât...
„Ei sunt oportuniștii. Nu rezistă la câțiva stropi de ploaie.”
Toți au rămas pe loc.
Se făcuse o tăcere absolută.
Iar el a continuat să vorbească.
Ne-am dus la o prelegere.
Și, deodată, Bhagwan m-a chemat în față.
Eram așezată la o jumătate de metru de picioarele lui.
M-a binecuvântat și a spus:
„Sheela, mă iubești
și te iubesc.”
Nu se sfia să provoace.
Vorbea despre spiritualitate, despre capitalism și sexualitate.
Era atât de revoluționar...
Veneau tot mai mulți occidentali.
Voia să creeze o comunitate internațională.
O comunitate în care să poată medita și crea un câmp de energie.
Și atunci, Bhagwan a decis să se mute la Pune.
Era necesar să fim lângă el.
Prezența lui fizică era foarte importantă pentru noi toți.
Nu mai aveam răbdare să plec în India să-l întâlnesc pe Bhagwan.
Niște persoane care au venit la centrul de meditație
se întorseseră dintr-o vizită acolo.
Vorbeau despre ashram, despre Bhagwan
și despre cum puteai sta la picioarele lui.
Și am ajuns să simt nevoia de a sta la picioarele maestrului meu.
La un moment dat am spus: „Eu mă duc în India.”
După ce am divorțat, chiar...
Când mă trezeam dimineața, mă întrebam ce fac?
Ce fac?
Mănânc prea mult, beau prea mult.
Lucrez prea mult.
Pentru ce?
Atunci am pus piciorul în prag. Am demisionat.
Lumea mă credea nebun, să las în urmă o adevărată mină de aur.
Și am plecat în India.
Îmi amintesc când m-am dus prima oară în India.
M-am dat jos din avion. Eram într-un taxi.
Erau șosele cu o bandă pe sens,
cu șoferii indieni de camion și de autobuz care se evitau reciproc.
De la început am fost copleșită.
Atâția oameni,
atâtea mirosuri diferite, parfumuri, toate amestecate,
și atât zgomot...
Și mahalale imense cum n-ai mai văzut vreodată.
Iar în mijlocul tuturor era un... ashram.
Era o poartă.
Când s-a deschis poarta și am intrat împreună cu Roger,
era o altă lume.
Era foarte pașnic.
Un verde luxuriant.
Erau grupuri mici de oameni în portocaliu,
așezați sau în picioare, discutând.
Era o adevărată oază.
Iar casa lui Bhagwan abia dacă se ghicea dincolo de verdeață.
Aveai senzația copleșitoare...
„În sfârșit, am ajuns.”
Era o zi însorită, frumoasă.
Mulți copaci bătrâni, frumoși,
plini de papagali, mii de papagali,
și o mare de oameni în mișcare, îmbrăcați în veșminte maro.
Dar era o mișcare foarte delicată.
Oameni care vorbeau între ei.
Care erau așezați la o ceașcă de ceai. Care se îmbrățișau.
Îmi doream cu tărie să fiu acolo.
Simțeam că ajunsesem la destinație.
Simțeam că, după o viață
petrecută undeva unde nu-mi găseam locul,
inclusiv în familia mea,
ajunsesem acasă.
Bhagwan ținea un discurs în fiecare dimineață
și cu o astfel de ocazie l-am văzut prima oară în carne și oase pe Bhagwan.
Pe atunci, Bhagwan purta un veștmânt alb, foarte auster,
cu mâneci lungi, iar jos, până la glezne.
Avea o barbă lungă.
Categoric arăta ca un înțelept.
Și a ieșit pe ușă cu mâinile împreunate în namaste,
o formă de salut,
și s-a îndreptat din ușă spre scaunul lui.
Mi se părea că nici nu atingea pământul.
Aveam impresia că plutea.
Abia dacă îi tresărea barba în timp ce se mișca.
Iar apoi s-a așezat.
Eu eram în spate, lângă plasele de țânțari.
Eram un nimeni.
Și a fost copleșitor să îl ascult și să fiu cu el.
Foarte copleșitor.
Nici nu-mi amintesc ce am gândit,
dar m-am trezit așezată la picioarele lui Bhagwan.
Iar atunci mi s-a adresat.
Nu sunt deosebit în nicio privință.
Nu susțin că sunt fiul Domnului.
Spun un singur lucru: că dormeam, iar acum m-am deșteptat.
Voi dormiți și vă puteți deștepta.
Eu voi încerca să ajut oamenii să se deștepte.
Omul deșteptat va fi omul nou.
PARTEA
OMUL NOU
Nu va fi creștin. Nu va fi hinduist.
Nu va fi mahomedan. Nu va fi indian.
Nu va fi german. Nu va fi englez.
Va fi doar o ființă care s-a deșteptat.
Bhagwan voia să creeze un om nou.
Un om nou, în armonie cu semenii săi...
în armonie cu natura,
unde toate naționalitățile,
toate culorile,
toate religiile...
sunt alăturate.
Omul nou simte doar respect pentru semenii săi.
Orientul a rămas în urmă din cauza așa-zisei spiritualități.
A rămas sărac, fără știință, fără tehnologie.
Iar occidentul a ales materialismul.
Dar omul este gol pe dinăuntru și fără rost.
Fără spiritualitate nu va exista un centru.
Omul se năruie.
Omul occidental... este o jumătate.
Omul oriental este o jumătate.
Efortul meu este de a crea omul întreg.
Un guru obișnuit respinge totul,
toate obiectele, toată sexualitatea.
Pe vremuri, versiunea asta ținea.
Puteai convinge cu ea.
Dar vremurile s-au modernizat.
Bhagwan... ataca toate acestea.
Poți fi spiritual fără să respingi.
Există două posibilități:
fie reprimând sexul, așa cum au făcut
toate așa-numitele tradiții religioase ale lumii,
fie transformându-l.
Eu susțin transformarea.
De aceea îmi învăț sannyasinii să fie creativi.
Creați muzică, poezie,
pictură, olărit...
Creați ceva!
Orice faceți, dați dovadă de multă creativitate.
Aduceți pe lume ceva nou...
și veți cunoaște o împlinire sexuală superioară.
Aveam impresia că s-a deschis brusc o ușă,
pentru că Bhagwan era foarte eclectic. Citise mult.
Era profesor de filosofie
și vorbea despre lucruri de care nu mai auzisem.
Și vorbea despre toate religiile diferite.
Vorbea despre Buddha, despre Zarathustra,
și mă atrăgea mult abordarea lui ireverențioasă.
Mi se părea foarte reconfortantă.
Pentru mine, era minunat.
Poți să râzi. Nu trebuie să plângi întruna în viață.
Era controversat și foarte popular.
Avea calități imense.
Când erai cu el într-o sală cu șase, șapte mii de oameni...
și toți cei de față care i se deschideau erau îmbătați.
Spun „îmbătați” în sensul că, după prelegere,
oamenii dădeau să plece și, dacă o făceau prea repede, se împiedicau.
Le injecta oamenilor o energie incredibilă.
Trebuie să vi se dea un loc sigur unde să puteți lucra.
Un loc unde lucrurile obișnuite,
tabuurile, inhibițiile sunt date în lături.
Și acesta este doar începutul.
Vor mai veni mulți alții.
Sunt pe drum.
Ceilalți care vor veni...
Venirea altor milioane...
De aceea, responsabilitatea voastră este mare,
pentru că voi veți deschide calea.
Toți aveau impresia că asistau la începutul marelui experiment.
Și chiar am crezut că avea potențialul
de a transforma conștiința planetei.
Chiar am simțit...
că eram poporul ales.
Suntem ființe spirituale materialiste.
Așa ceva nu s-a mai întâmplat în lume.
Acesta este un nou experiment, un nou început.
Și are un mare viitor.
ȚINUTUL MARIN, CALIFORNIA
Eu veneam din lumea finanțelor.
Lucrasem la o bancă internațională în One Wall Street.
PREȘEDINTE RAJNEESH INTERNATIONAL
Voiam să creez o comunitate integratoare
cu mult înainte să fi fost sannyasin.
Am înființat o companie numită Neo-Balance
pentru a facilita tranzitul de bunuri spre India
și a furniza infrastructura de bază pentru înflorirea acelei comunități.
Pe atunci războiul din Vietnam era la început.
Iar ce ne spunea guvernul nostru, cultura noastră
nu corespundea întocmai cu realitatea.
Trebuia să facem facultatea, să ne angajăm, să ne întemeiem o familie,
iar oamenii începeau să pună la îndoială
valabilitatea religiilor noastre, a guvernelor noastre.
Și cred că aceasta a fost cauza rebeliunii atâtor tineri, pe atunci,
stimulând în același timp introspecția în căutarea răspunsurilor.
Pentru mulți, mișcarea potențialului uman
este invenția socială cea mai semnificativă a secolului.
BIOFEEDBACK - YOGA OCCIDENTULUI
Mișcarea potențialului uman a devenit o afacere...
DESCOPERĂ NEW AGE
...o cultură subterană,
o contracultură, un fenomen popular...
CURS DE TAROT MEDITAȚIE TIBETANĂ
...atrăgând sute de mii de oameni obișnuiți.
Pentru adepții potențialului uman, autoîmplinirea, luminarea,
creativitatea, dezvoltarea spirituală,
acestea ar putea deveni viitorul nostru.
Osho făcea parte din deșteptarea New Age în plină desfășurare.
Iar în ashramul din Pune
erau cele mai dinamice terapii New Age
existente oriunde în lume.
India era străbătută de europeni și americani
care veneau să vadă cum era în orient.
Pentru mine, aici e familia mea, casa mea.
E bogăție, e abundență.
Occidentul nu-mi oferă nimic acum.
Studiam alte filosofii spirituale
și urmam programul esoteric de rahat de la Berkeley.
Iar atunci, o prietenă de-a mea s-a întors de la Pune...
și am văzut ce mult se schimbase.
Mi s-a părut că ea găsise ce căutasem eu.
Așa că m-am dus la Pune, să aflu.
Aceasta asigura un venit stabil
necesar pentru acoperirea nevoilor unei comunități tot mai numeroase.
Bhagwan înțelegea finanțele.
Occidentalul venea cu dolari, nu cu rupii.
Meditația era un produs.
Era produsul care aducea banii
cu care putea face ce își propusese.
Eu nu eram o meditatoare.
Nu mă interesează așa ceva.
Nu e domeniul meu.
Mie îmi place să muncesc.
Dar nu a fost un conflict între mine și Bhagwan.
Știam că se pricepea la marketing.
Știam cum se creează o organizație...
cum se creează o organizație capitalistă funcțională.
Sheela era inteligentă. Era plăcută.
Era șireată.
Înțelegea puterea.
Era foarte șarmantă.
Știa cum să trateze cu oamenii.
Știa cum să administreze o nouă comunitate.
Și era nevoie de bani.
Aveam nevoie de spațiu locativ. Trebuia să cumpărăm teren.
Și mi-a venit ideea.
Avem aici cel puțin trei, patru mii de sannyasini...
și ei ne pot împrumuta banii.
Și peste noapte am înființat o mică bancă și un sistem pe bază de card.
Categoric, fluxul de numerar era considerabil.
Aveam în administrare câteva sute de mii de dolari...
o grămadă de bani în India.
Toate comunitățile de acest tip din trecut au dispărut din cauza ideii idioate
că nu trebuie să creezi avuție.
Bhagwan ne-a învățat că nu trebuie să ne izolăm,
să stăm în Himalaya și să medităm.
Trebuie să fim activi pe piață.
Acum în comunitate lucrează 1.500 de sannyasini.
Au nevoie de haine.
Au nevoie de medicamente.
Au nevoie de toate cele.
Această așezare va dăinui,
iar acest lucru e posibil numai dacă este bogată.
Cu cât facem mai multe, cu atât mai mari devenim.
Venea lume cu duiumul.
Adepții începuseră să sară peste zid.
Nu mai conteneau.
Bhagwan mă urmărea.
Voia să mă pună la încercare
și niciodată nu am avut impresia că nu se cădea să-i spun ce aveam de spus.
Privind în urmă, pot să spun...
că mă supraveghea îndeaproape.
Printre primele lucruri pe care le-am făcut a fost să mergem la recepție.
Aceasta era într-un birou cu geamuri mari.
Cum intrai pe poartă, ajungeai acolo.
RECEPȚIE
La mijloc, pe un scaun mare, stătea o femeie indiană foarte scundă.
LAXMI SECRETARA LUI BHAGWAN
Era limpede că ea era șefa acolo.
Și ne-au spus că ea era Laxmi. Secretara lui Bhagwan.
Să fii secretara personală a lui Osho înseamna mai mult decât s-ar fi crezut.
Secretara personală a lui Osho administra totul.
Rolul secretarei personale a lui Bhagwan este de a purta crucea în locul lui.
E un rol demențial.
Iar rolul lui Laxmi era de a fi purtătoarea de cuvânt a lui Bhagwan.
Privită din afară, părea o societate fără clase.
Când te duceai la ashram,
descopereai că erau persoane cu diferite niveluri de putere.
Deci m-am dus la recepție și am cerut de lucru.
La dreapta lui Laxmi era o tânără indiană foarte energică.
SHEELA SECRETARĂ ASISTENTĂ
Atunci am cunoscut-o pe Sheela.
Mi-a spus: „Vrei să lucrezi?
Foarte bine. Avem nevoie de o femeie de serviciu conștiincioasă.”
Femeie de serviciu?
Am bătut atâta drum ca să fac curat?
În primul an am curățat toalete publice.
Bhagwan nu-și dorea oameni care veneau pentru distracție mentală.
Voia oameni care puteau să susțină o comunitate.
Am strâns la început intelectuali foarte bine pregătiți,
medici, avocați, urbaniști.
Viziunea noastră urmărea crearea unei comunități
care să poată servi ca exemplu de ce este cu putință în lume.
Acesta va fi primul oraș sannyasin.
În cinci ani, acolo vor fi 50.000 de sannyasini.
Iar în zece ani, acolo vor fi 100.000 de sannyasini.
Bhagwan voia să creeze o nouă așezare, un câmp spiritual al lui Buddha.
Acest câmp spiritual al lui Buddha era pământul făgăduit.
SALA DE MEDITAȚIE RADHA
Deci căutam un teren cu potențialul
de a susține o populație suficient de mare,
cu potențialul de a crește.
Ne trebuia un spațiu pentru 10.000 de persoane.
Aveam nevoie de spațiu locativ, iar Bhagwan trebuia să treacă
la o altă treaptă, la un nivel diferit.
Bhagwan a trimis-o pe Laxmi să caute un teren nou
și i-a spus să nu se întoarcă decât când a semnat contractul.
A trimis-o pe Laxmi la Delhi...
Kutch...
Bombay.
Problema era...
că premierul de atunci era dna Ghandi.
Politic vorbind, am ajuns într-un blocaj.
Ei ne considerau o amenințare pentru societatea lor.
Și mi-am spus: iată un învățător spiritual fantastic
care nu se poate exprima nici măcar în țara lui.
Era perioada de la Pune.
Un hinduist fundamentalist
s-a ridicat în mijlocul unei prelegeri
și a aruncat un cuțit spre Bhagwan.
Cuțitul nu l-a nimerit pe Bhagwan,
dar n-a lipsit mult.
Lui Bhagwan îi devenise limpede
că trebuia să luăm alte măsuri
pentru protecția sa, a ashramului său și a oamenilor lui.
Și atunci, am adus din biblioteca lui
un exemplar din Declarația drepturilor și unul din Constituție.
Statele Unite garantează dreptul tuturor de a practica o religie.
Și m-am gândit că ar trebui să ne gândim să plecăm din India.
Într-o seară, am ieșit de la duș
și am văzut că primisem un mesaj.
Am fost chemată în camera lui Bhagwan.
Și mi-a spus: „Sheela, vino în față.”
Și m-a întrebat: „Ce părere ai despre Laxmi?”
I-am spus lui Bhagwan: „Nu-mi fac mari speranțe.”
Laxmi nu era capabilă să găsească un teren pentru el.
Și m-a întrebat: „Unde duci un om ca Bhagwan?”
Și am răspuns: „Poate aș ști să mă descurc în America.”
Parcă se luminase.
Și i-am spus lui Bhagwan
că eram convinsă că în SUA nu urma să avem probleme.
Constituția era absolut sacră.
Și atunci el a zis: „Sheela, am ceva pentru tine.”
Mi-a pus palma pe creștet.
M-am uitat la el...
cu ochii plini de lacrimi.
Și el mi-a spus: „Sheela, ești noua mea secretară.”
Și a continuat:
„Bine, caută un loc în America.”
Era în '68.
Aveam 17 ani.
Tatăl nostru ne-a spus: „Vă trimit la studii în America.”
FACULTATEA MONTCLAIR
Ce mă entuziasma în legătură cu America?
În acel moment, totul.
America era pământul făgăduinței.
Eram fascinată de ideea de libertate,
de egalitatea dintre bărbați și femei.
Iar culoarea... era importantă.
La primul meu curs,
la facultatea Montclair,
l-am cunoscut pe Mark, soțul meu.
Încă nu era Chinmaya.
Un bărbat frumos.
Prima mea iubire.
Avea un umor pur evreiesc care mă făcea să râd.
Mă durea burta de râs.
Ne plăcea să ne plimbăm pe Canal Street,
cu clădirile acelea uriașe,
să mâncăm murături din butoi.
Și m-am simțit minunat.
Dar era bolnav.
Mark avea boala Hodgkin.
S-a luptat cu ea 13 ani.
Moartea era un paloș ascuțit, în permanență acolo, aproape.
În noaptea dinaintea morții sale,
m-am uitat în oglindă
și deodată mi-am văzut fața cernită.
Atunci am știut că se întâmpla ceva cu Chinmaya.
Și i-am spus lui Bhagwan:
„Cred că Chinmaya e pe moarte.”
Iar el mi-a spus: „Ai dreptate.
Dar nu vreau să ai ochii înlăcrimați,
pentru că dacă vede lacrimi, îi va fi mai greu să moară.”
Și mi-am înghițit toate lacrimile în fața lui Chinmaya.
N-am cunoscut o durere mai mistuitoare ca aceea.
Bhagwan le-a cerut medicilor să-mi inducă somnul pentru trei zile.
Când m-am trezit, după trei zile...
a spus: „Capitolul acesta s-a încheiat.
Acum scufundă-te în muncă.”
Într-o bună zi, Bhagwan ne-a anunțat într-o prelegere matinală
că eram destui gata să conviețuim cu el în tăcere
și că avea să nu ne mai vorbească.
Așa ceva nu se mai pomenise. Era incredibil.
Dar a încetat să mai vorbească.
La micul dejun în grădină, lângă mine stătea o sannyasină.
Am întrebat-o: „Ce mai face Osho?” Mi-a spus: „Tace.”
Bătusem atâta drum ca să fiu în fața lui și să ascult,
iar el tace.
Aceasta a însemnat și izolare. Nu se întâlnea cu oameni.
Când tace,
cine mai vorbește?
Când Bhagwan a încetat să țină prelegeri publice,
ca secretară, eu am devenit purtătoarea lui de cuvânt.
Totul a trecut pe umerii mei.
Nu voiam ca Bhagwan să intre în conflict direct cu legea.
Și de aceea am primit împuternicirea,
împuternicirea irevocabilă.
Astfel de puteri nu sunt acordate
decât cuiva în care cineva are o încredere imensă.
Am avut o ședință mare cu echipa mea.
Le-am spus că aveam să ne ducem în America.
Am spus: „Înțelegeți ce înseamnă...
să luăm acest arbore uriaș...
care e în mijlocul Indiei...
cu ramurile și rădăcinile răsfirate.”
Presupunea un pericol uriaș.
A trebuit să le spun acelor oameni
ce înseamnă să păstrezi tăcerea.
Nimeni nu trebuia să aibă nicio idee despre ce se întâmpla,
pentru că dacă lumea afla, nu se mai întâmpla nimic.
M-am dus la Bombay.
Am început să completez cererea de viză.
M-am dus la serviciul de imigrări.
Am spus: „Vreau să vorbesc cu dvs. în persoană.”
Văd și acum în fața ochilor hârtia,
rola de telex pe care scria că îi acordau viza lui Bhagwan.
Șeful meu de la rezervări ne-a strigat să ieșim.
L-am privit cu îndoială,
dar... ne-am gândit să rămânem pe loc.
Iar apoi s-a deschis poarta
și Rolls Royce-ul blindat alb al lui Bhagwan
a ieșit pe poartă,
a străbătut aleea
și a ieșit pe poarta ashramului.
În patru ani, cât am fost în India, n-a ieșit din ashram niciodată
și deodată, a plecat.
A trebuit să mergem la miezul nopții la aeroport.
Am luat un 747...
Pan-Am,
iar etajul fusese rezervat numai pentru el.
E poza aceasta frumoasă când îi torn prima mea băutură,
un pahar cu șampanie.
Iar apoi a luat sticla în mână.
„Asta e pentru Sheela mea.”
Mi-a turnat și mi-a dat paharul.
Și am părăsit India.
Zeul a plecat.
Se pare că Bhagwan a părăsit ashramul din Pune pe 1 iunie
fără niciun avertisment și fără să-și ia rămas bun.
Adepții lui nu știu unde s-ar putea afla.
Unele surse bine informate îl plasează în Statele Unite.
Eu m-am întors în LA
și nu știam ce aveam să fac, știți?
Eram cu o fostă iubită, era duminică dimineața,
și îmi amintesc că beam cafea și mâncam pateuri în pat cu ea.
Și ea mi-a adus LA Times.
GURU ÎȘI ADUCE ASHRAMUL ÎN OREGON
Și era un articol mare de Russell Chandler.
Osho era în Statele Unite.
Încetul cu încetul, tot ce putea fi mutat din ashram
a fost demontat, vândut și luat de acolo.
Am plecat în India cu copiii și soțul, să trăim cu Bhagwan.
Tot ce știam, lumea mea se prăbușise.
Am ridicat receptorul, am sunat la Informații
și am spus: „Vreau să vorbesc cu oamenii ăia din centrul Oregonului.”
„O secundă, vă fac legătura.”
Toți știau cine era și ce se petrecea.
Și am spus: „Sunt avocat în LA,
am făcut recent sannya și vreau să știu ce pot face.”
După treizeci de secunde, vorbeam cu Sheela.
Și m-a întrebat: „Ești autorizat în Oregon?”
Am spus: „Nu.”
A zis: „Ia-ți atestatul în Oregon și vino aici.”
Și așa am făcut.
Bhagwan era ca porțelanul...
foarte fragil...
foarte prețios...
vechi de milioane de ani.
Iar eu am avut norocul să fiu responsabilă
de transportul lui dintr-o țară în alta...
la o vârstă foarte fragedă.
A fost aventura vieții mele.
Mi s-a părut că mi-a tras cineva covorul de sub mine.
Dar eram hotărâtă să aștept.
Știam că avea să se întoarcă.
Pentru că, dacă nu se întorcea, ce mă făceam?
Ei bine, nu s-a întors.
Nu s-a întors vreme de șapte ani.
Rajneeshpuram este o mare operă vie.
Sheela, soprana.
Bhagwan, tenorul.
Rajneeshpuram, scena.
Operele se încheie întotdeauna tragic.
Dar această operă avea atâtea fațete, atâtea dimensiuni...
Vreau să spun: „Cetățeni din Oregon...
considerați-vă norocoși că ați avut parte de această operă.”
ANTELOPE, INTRAREA ÎN LOCALITATE POPULAȚIA: 40
Subtitrarea: Teodor Niculescu