Чудово. Молодець, Августо.
Молодець.
Мені подобається. Чудово. Дихай.
-Дихай і пливи. -Інструкторе, там хтось під водою.
Ґойо, ти так колись потонеш.
-Вилазь. -Так, інструкторе.
Ґойо! Одного разу ти потонеш!
Замовкни, Августо!
ҐОЙО
Ти йдеш?
Це не чай.
У мене чотири концерти за два тижні. Облиш мене.
Гарного дня, сестро.
Тобі теж.
Сучий сину!
До біса це!
Один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять.
Один, два, три чотири, п'ять, шість, сім, вісім…
27, 28, 29, 30.
ГРЕГОРІО ІСПАНСЬКА
Доброго дня, Ґоїто.
Тобі теж, Мірандо.
-Мірандіта. -Бонджорно, люба.
Доброго ранку, Ґоїто. Як справи?
Добре. А ти як, Момо?
Я взагалі не спала.
Вчора приходив Ката.
Ми повечеряли й до ночі дивилися серіал, тому я мертва.
Це неправильно.
Якби ти померла, тебе б тут не було, Момо.
Ти знаєш, про що я, Ґойо.
Музей образотворчого мистецтва — найважливіший музей Латинської Америки.
За його 120-річну історію в ньому було зібрано велику колекцію
з понад 12 000 робіт різних періодів.
Оглянемо один з моїх улюблених творів мистецтва.
Ходімо далі.
«Портрет молодої жінки» Рембрандта.
МЕТРО БУЕНОС-АЙРЕС
-Ти змінила замок? -Так.
Так, я облажався, але це в минулому.
«В минулому»?
Мігелю, ти потрапив у в'язницю!
Що значить «у в'язницю»?
Мене протримали у відділку 72 години. Нічого страшного.
Я сумую за тобою, за хлопцями. Годі тобі.
Тебе цілий день не було. Малий мене не пускав.
Як він міг таке вчинити з батьком? Де ти була?
Я сказала їм не пускати тебе.
Відповідай. Де ти була?
Я влаштувалася в музеї в центрі міста.
Добре.
-Що ти робиш? -Давай вже зайдемо.
Годі, Мігелю. Йди собі.
І куди мені йти?
З глузду з'їхала? Хочеш, щоб я пішов?
Це і мій дім. Тут мої діти.
Хочеш, щоб я пішов? Хочеш мене зі світу зжити?
Ні, Мігелю. Ти сам просрав своє життя.
Годі тобі. Не поводься, як дитина. Йди.
Іди вже.
Він пішов?
Так. Тепер усе гаразд.
Брат повернувся?
-Ні. -Ні? Гаразд.
Привіт, любий.
Ґойо, вечеря готова.
Можна зайти?
Так.
Ну, ну.
Повертаємося до мольберта. Чудово.
Ти давно не малював. Близько трьох років?
Чотири роки й сім місяців.
Я забуваю про пандемію.
Як гарно. Це людська фігура?
-Жінка, судячи з усього. -Так.
-Уявна? -Працює в музеї.
-Справжня. -Так, вона справжня.
Що вона там робить?
Вона охоронниця.
Що в ній надихнуло тебе знову малювати?
Краса. І ще дещо, що я не можу точно визначити.
Поїмо? Чекаю тебе на кухні.
Що таке, синку? Сумуєш за ним?
Він не злиться, що ти його не впустив.
Він дуже тебе любить.
Він твій тато.
Куті він любить більше.
Хто тобі це сказав? Неправда.
Зовсім ні.
Просто вони краще розуміють одне одного, бо вони схожі.
Де ти був?
З Ромі, потім з хлопцями.
Ти взяв гроші з банки?
Куті, що з тобою?
-Ти про що? -У мене був перший робочий день.
Я просила тебе побути з братом, а ти зник на весь день.
Що відбувається?
Слухай, Куті.
Якщо від тебе ніякої користі, якщо ти не хочеш допомагати,
я попрошу тебе переїхати до батька чи дівчини.
Отакої. То ти мене виженеш як батька?
Не починай, нахабо!
Повчися у тата, як не треба робити.
Ти для такого надто розумний.
Чорт, розбий ще мені пательню!
Чудово, Ґойо. Ти сьогодні добре попрацював.
На сьогодні все.
-Августо! -Вибачте.
-Доброго ранку. -Доброго.
У музеї велика колекція аргентинського мистецтва.
Зокрема роботи Кандідо Лопеса, Прілідіано Пуейредона,
Еміліо Петторуті, Шула Солара, Антоніо Сегі,
Марти Мінухін,
Антоніо Берні
і Леона Феррарі.
Мені ще треба купити харчів.
-У мене в холодильнику лише йогурт. -Я не їм молочне.
Справді?
-До завтра. -Чао.
До завтра, Момо й Мірандо.
Я вже йду.
Буду десь за годину.
Я поїду на метро й буду за 40 хвилин.
Гаразд? Добре. Цілую. Бувай.
МЕТРО
Через ремонт
потяг не зупиняється на станції «Лас Ерас».
Наступна станція «Санта Фе».
Пересадка на лінію D.
Десять, 11, 13, 12.
Чотири, п'ять, шість.
Сімнадцять, 18, 19, 20, 21, 22.
Наступна станція — «Санта Фе».
Пересадка на лінію D.
Вибачте.
Перепрошую.
Спокійно. Розслабся. Скоро знову запрацює.
Він прийшов додому і прийняв душ.
-І що? -Він ніколи не миється перед їжею.
Він пішов до себе.
Сказав, що все добре.
Але це не так. Він дуже нервував. Схоже на паніку.
Він приймає ліки?
Дуже сумлінно.
Може, з ним щось сталось?
Ага, може.
У нього все було прекрасно.
-Він знову почав малювати. -Чудово.
Малює портрет охоронниці з музею.
Це ж треба.
Ґойо?
Можна зайти?
Я готую макарони з песто алла Дженовезе.
Ти в нормі?
Щось сталося?
Я налякав жінку.
Тобто ти налякав жінку?
Вона особлива.
Працює у музеї з вівторка.
Вона охоронниця.
Ви бачилися у вівторок, учора й сьогодні.
Я її бачив, а вона мене ні.
Коли я проходив повз, вона мене не помічала.
А сьогодні помітила.
І вона злякалася.
Я пішов за нею до метро.
Ти їздив у метро?
Вимкнули світло, і поїзд зупинився посеред тунелю.
Я дуже злякався і розхвилювався.
Не міг дихати.
Так. Вона побачила тебе таким і перелякалася.
Я вже не зможу справити гарне враження, аби їй сподобатись.
Стривай.
У багатьох людей є фобії.
Поїзд зупинився, світло зникло.
Твоя реакція нормальна.
Ти все ще можеш змінити. Я вигравав складніші битви.
Навіщо ти бився в битвах, Матуте?
Тобто я змінював ситуацію, коли це здавалося неможливим.
Привіт, синку.
-Привіт. -Я була у тітки Марси.
Як справи, любий? Що робиш?
Що ти робиш? Математику?
Це геометрія, мамо.
Авжеж. Усе гаразд?
-Де брат? -Він зібрав усі свої речі й пішов.
Усі свої речі?
Так. Одяг, приставку. І пішов.
ІСТОРІЯ «СЕРЕДНЬОГО ПАЛЬЦЯ»
Привіт, дівчата. Я не встигаю.
У мене 12-го концерт у Парагваї, тож я не прийду.
Ґоїто.
Приходьте на концерт у Паласіо Пас у Буенос-Айресі 14-го.
Усіх цілую.
Чому ти їм брешеш? Ти ж не даєш їм квитки.
Вони теж брешуть. Просять квитки й не приходять.
Вони взагалі не люблять музику.
-Подружки й лицемірки. -Ну…
Але це мої подруги. Прояви повагу.
Знову ротацизм.
Що?
Саула неправильно вимовляє звук «Р».
Вона сказала: «подрруги».
Це ротацизм через вплив алкоголю.
Знову він каже, що я алкоголік.
Але я завжди так говорила. З французьким прононсом.
-Мама теж так говорила. Пам'ятаєш? -Мабуть, коли випивала.
Зар-ради бога.
Годі вже вам.
Ева? Пероністське ім'я.
-І біблійне. -Ні.
Тих, хто народився після 1950 року, називають на честь Евіти.
Скільки їй років?
Гадаю, від 47 до 50.
Ого! То ти знайшов літню даму. Матусю.
Вона добре збереглася?
-Тобто вона гарна? -Так, гарна.
У неї є дупа?
-У всіх є дупи, Матуте. -Я знаю.
Я питаю, чи в неї гарна дупа.
Гармонійна.
Цицьки?
Гармонійні.
І пружні.
Тобто вона дебела. Чудово.
Чому ти сказав, що вона тебе не бачила?
Вона була дуже зосереджена на своїх справах.
Мабуть, у неї проблеми вдома.
-Вона заміжня? -Не знаю.
У неї є діти. Я думаю.
Тобі давно подобалася жінка?
Чотири роки й шість місяців. Останньою була Ґвадалупе Базтерріка.
Вона така нудна!
Говорила лише про жуків і павуків.
Це її робота, Матуте. Вона ентомолог.
Я розумію.
Треба було взяти лимонне.
Нам потрібна стратегія. Ти бачиш Еву щодня, так?
Так.
Гадаю, треба підійти до неї завтра і виправити сьогоднішнє непорозуміння.
«Привіт, Ево.
Мені дуже шкода, я не хотів вчора лякати тебе в метро.
Я намагався поговорити з тобою».
Важливо пояснити, що це було кілька разів.
«Але я не зміг.
Я пішов за тобою. Це було погано».
Важливо пояснити, що ти знаєш, що це було неправильно.
«Але у мене добрі наміри.
Я Ґойо Вільянуева. Радий знайомству».
Не треба ходити коло та навколо.
Що за коло?
Тобто треба говорити прямо, Ґоїто.
Ні, Матуте. Я тобі вже дав.
Треба було взяти лимонне.
Це не підходить. Форма на мені дедалі тісніша.
-Жах. -Ну ж бо. Швидше.
-Ґарсія розізлиться. -Ми йдемо, Чарлі.
-Побачимося. -Бувай.
Перепрошую, що це було?
Що? Нічого. Він зі мною фліртує.
-Справді? -Робить компліменти.
Спершу він здається жорстким, але там всередині вогонь.
До речі про вогонь. Ненавиджу ці припливи.
-У тебе їх немає? -Ні.
-Вітаміни. -Так.
-Ґарсія. -Так.
-Ґойо. -Доброго ранку.
-Звідки тут цей мудак? -Що?
Я про нього тобі казала!
Сталося непорозуміння. Тому я й прийшов.
Це Ґойо. Він тут працює. Він наш гід.
-Ти його не бачила? -Ні.
Ні. Тому й стався вчорашній інцидент у метро.
Що сталося?
-Ева Монтеро… -Він знає моє ім'я!
Ева Монтеро бачила мене вчора у метро.
Вона злякалася, бо я витріщився на неї, бо знаю її з музею.
Але вона мене не знає.
Ну, це…
Вона могла прийняти мене за незнайомця, який її переслідує.
Це пояснює її неприємний жест, коли я виходив з поїзда.
Я не хотів вас лякати, Ево Монтеро. Я просто хотів привітатися.
Тож я прийшов вибачитися і представитися належним чином.
Я Грегоріо Вільянуева, іспанський екскурсовод у музеї.
Приємно познайомитись.
Так, привіт. Вітаю. Дуже приємно.
Гаразд, тоді все. Ти все пояснив.
Дякую, Ґойо.
Вибачте.
Це ж треба!
Бідний хлопець. Який жах!
-Який жест ти показала? -Я зробила ось так.
-От стерво. -Ні! Чого це «стерво»?
-Він якийсь дивний. -Не дивний. Слухай.
Він гарний. Він милий. Він дуже розумний.
Може й розумний, але ти б бачила, як він на мене дивився.
Ось такими очима!
Він спітнів. Я подумала: «Цей хлопець мене вб'є!»
-Бідолаха! -Розслабся, добре? Усе минулося.
Коли його побачиш, просто посміхайся, будь приязною.
Гаразд, ходімо. Швидше. Пора. Ґарсія нас уб'є.
На цьому гобелені, витканому в 1660 році,
зображені сцени,
що зберігають композицію і стиль, характерні для епохи Відродження.
Барокова оправа, на якій зображено рослини, зброю,
птахів і музичні інструменти,
в нижній частині містить герб Маркіза Карасени.
Ідемо далі.
Привіт!
Вітаю, Ево Монтеро.
-Як справи? -Добре.
Уявляєш, метро зачинено до восьмої?
До того ж, автобуси забиті. Сьогодні я додому не доїду.
До восьмої я можу скласти вам компанію.
Запрошую вас випити.
Ні, не треба. Мені не звикати.
Я живу поруч, і мені нічого робити.
Вам не буде нудно. Я цікавий співрозмовник.
Я вивчав мистецтво тут, у Буенос-Айресі.
Захистив дисертацію в Мадридському університеті.
Нічого собі. Чудово.
Ти давно працюєш в музеї?
З понеділка 24 червня 2013 року.
Усе в порядку?
А ви? Ви хотіли працювати охоронницею?
Ні.
Я хотіла бути лікарем.
Але ледве закінчила школу.
-Потім помер мій тато… -Співчуваю.
Так. Але це було дуже давно.
Довелося допомагати сім'ї і знайти роботу.
-І життя привело мене сюди. -Вам не подобається те, що ви робите?
Так…
Подобається. Не знаю. Залежить від місця.
Наприклад, мені подобається музей. Але іноді це нудно.
Але я не знаю.
Робота є робота.
Сонце дуже особливо освітлює ваше обличчя, Ево Монтеро.
Жовтим, як у Вінсента.
-У кого? -Вінсента Ван Гога.
Дуже відомий голландський художник.
Так. Це той, що відрізав собі вухо?
Так, він. Так…
Вінсент — мій улюблений художник.
У нього був брат, який про нього піклувався. Його звали Тео.
Мого брата звати Матіас або Матуте.
Тео помер через півроку після Вінсента. Матуте ще живий.
Дуже смачно.
Жовтий хром — це назва кольору вашого обличчя.
Його створили завдяки промисловій революції.
Це ж треба!
Ти стільки всього знаєш, Ґойо. Дуже багато.
Ви…
дуже особлива.
Слухай, вже майже восьма.
-Чудово. Ходімо. Офіціантко! -Так…
Добре.
Дякую, що почекав зі мною і за лимонад. За мною борг.
Ні, ніякого боргу.
Було приємно з вами поговорити.
Давай будемо на «ти». Прошу.
Я не можу. Спочатку я зі всіма на «ви»
окрім дітей та підлітків.
Але з дорослими спершу має виникнути довіра.
Гаразд.
Ти живеш поблизу?
Так.
А що ти робив у метро?
Хотів поговорити з вами як зараз,
але в музеї не зміг.
Я пішов за вами, аби ви подивилися на мене,
але лише налякав вас.
Гаразд.
До завтра.
Мені ніхто не казав, що я особливий.
-Може, вона це сказала, бо я дивний. -Ти гарний дивак. Ти щасливий?
Так, я дуже щасливий. Дякую за пораду, Матуте.
Не дякуй. Я твій брат. Мені треба йти, бо я дуже зайнятий.
-Поговоримо пізніше, гаразд? -Гаразд.
-До побачення. -Бувай.
МАТУТЕ
Вона справді така красуня?
-Ти зайшла без стуку. -Двері відчинені.
Ти підслухала нашу розмову з Матуте?
Я чула, як ти йому дякував за пораду.
Ми з Хулітою йдемо вечеряти у ресторан.
І як вона тобі?
Я не знаю. Скажу, коли закінчу.
Я про модель, Ґойо.
Гаразд.
Ви розмовляєте? Ти з нею говориш?
Так. Ми сьогодні ходили на лимонад.
Добре. Я хочу з нею познайомитися.
Підемо на лимонад втрьох.
Хуліта внизу, чекає на мене. Гаразд.
Їжа в духовці. Добре?
Побачимося.
Треба попередити ту жінку.
Навіть не думай.
Але їй необхідно знати про стан Ґойо.
Мабуть, вона зрозуміла. Вона досить доросла.
«Досить доросла»? Що ти маєш на увазі?
Як ми. Десь нашого віку.
Вибачте. Дякую. Усе було чудово.
-Бувай, Маркіто. Дякую. -На добраніч.
Він уже не дитина. Хай живе своїм життям.
-Нічого, якщо він з тріском провалиться. -Як це — нічого?
-А ти ніколи не провалювалася? -Я не аутист.
Ні, у тебе купа інших речей.
Годі, дай йому трохи пожити.
Нічого страшного.
Ні.
Тепер ти скажеш, що це мій контроль та гіперпіклування.
Ні, що я маніпулюю. Або що я його придушую.
Ні, що я ставлюся до нього як до дитини, якої не маю. Кажи.
Матуте, синя плитка з білим у кутах просто чудова.
-Скажи. Ти хочеш це сказати. -Це була ідея Ґойо.
У мене є Каберне Фран 2016 року. Вам сподобається.
Хвилинку. Вона нашого віку. Але скільки їй?
Скільки тобі років, Сауло?
Достатньо.
Я зараз.
Знову, Ґойо? Ти потонеш. Я стільки разів казав.
-Прошу, вилазь. -Так, інструкторе.
Ого!
Ґойо!
Привіт, малий.
Мені піти?
Ні.
Мені було нудно, тож я пішов прогулятися.
Ти вибрав чудове місце.
Ти вже був у музеї?
Ні.
-Ти сам прийшов? -Ні, з мамою. Вона тут працює.
Як звати твою маму? Я теж тут працюю.
Її звати Ева Монтеро.
Вона просила мене не лазити, та мені стало нудно.
-«Не ходити». -Що?
Треба казати «ходити», а не «лазити».
Так правильніше.
Я Грегоріо Вільянуева, скорочено Ґойо.
Я іспанський гід у музеї. Я знаю твою матір, Еву Монтеро.
-Я Мартін Агірре, але мене звуть Тато. -Дуже приємно.
Мені теж, Ґойо.
Завтра з ним сидітиме моя сестра. І так…
Чесно, не знаю, що мені робити.
У моєму житті повний хаос.
-Поступово, подруго. -Так.
Не все одразу.
Ого! Що це?
Чарлі!
Він запросив мене на каву.
-Добре. -Я сказала, що не сьогодні.
Сказала, може, завтра чи наступного дня. Не знаю.
-Добре. -Не знаю.
Але ці моменти…
Знаєш? Теревені, погляди, балачки, квіти, вдаєш із себе недотику.
Обожнюю.
І мені подобається те, що після.
Так.
Але не подобається те, що відбувається потім.
Ось тоді все йде до дупи.
Чаші й кадильниці викрали з церкви.
Бачиш відрубані голови, прикріплені до сідла?
А гола дівчина?
Це біла полонянка.
Вона напівпритомна.
-Вони її викрали. -Так.
Це дуже цікавий твір.
Це перша велика картина, присвячена корінному населенню.
У 2051 році я стану президентом.
Чудово.
Тобі слід добре підготуватися.
Треба вчитися. Розуміти людей. Їхні проблеми, потреби…
О, Ева Монтеро!
Ми говорили про «Відбиття нападу індіанців»
з вашим сином, майбутнім президентом Аргентини.
-Так. -Мамо.
Ґойо знає все про всі картини в музеї.
Не про всі. Але я знаю про багато з них.
Так.
Ходімо. Нам краще не запізнюватися.
Гаразд. Дякую, Ґойо.
-Гарних вам вихідних. -Дякую.
-Бувайте. -Бувайте.
Гол!
Блін, гайда!
Святкуємо! Гол!
Гайда!
Чудовий гол!
А щоб тобі!
Гайда!
Я навряд зможу зайнятися сексом, коли вперше її поцілую.
Не поспішай. У своєму темпі.
Обережно!
Я досліджував сексуальність і багато чого бачив.
Справді? Ти дивився порно?
Так, це теж.
Але я мусив зупинитися.
Я зайшов на сайт, але потім закрив його.
Я помітив, що все впорядковано за категоріями.
Анал, зв'язування, великі й маленькі цицьки…
-Тоді ти бачив усе потроху. -Так, щось я бачив.
Мастурбацію, матусь, бісексуалів, геїв, оргії, місіонерську…
Релігія там ні до чого, і це не провінція.
-Місіонерська — це поза. -Так, я знаю, що це.
Ти дивишся порно, Матуте?
Його всі дивляться, Ґоїто.
І тебе щось зацікавило з того, що ти бачив?
Дещо, звісно.
Але я бачив те, що не можу уявити у виконанні Еви Монтеро.
Чого? Ти ж її ще не знаєш.
Ти не уявляєш, на що здатні люди за зачиненими дверима.
І чого б вона не зробила?
Фістинг, золотий дощ, перлове намисто.
А ти багато бачив.
Але в перший раз таким не займаються.
Важливо зрозуміти, що тобі подобається. Ти вже знаєш?
Мені подобається, що відбувається там.
Коли у тебе стояк.
Мені подобається, що відбувається з головкою.
Так, головка — наша головна ерогенна зона.
У жінок є клітори. У нас є головка.
Мені наснилося, що Ева Монтеро цілувала мою головку.
-Що? -Мені наснилося…
Я не можу кричати. Ева цілувала мою головку.
Оце так сон!
Так.
Певно, вона більш досвідчена, ніж я. Як гадаєш?
Так, Ґоїто. Я певен, що так.
Так.
Тепер їж. Їжа холоне.
-Запроси її на вечерю. -Не зашвидко?
Ні. Для наших часів ні.
Послухай мене. Запроси її на вечерю. Вона погодиться.
Обережно! Не бачиш чи що?
Так, я тут!
Ось що я вам розповідала про «Богів пампасів».
Сіворі проілюстрував Годофредо Деро двічі.
У 1902 році «Боги пампасів»…
До завтра.
Ева Монтеро.
-Вибачте. Я вас знову налякав. -Нічого.
-Вибачте. -Усе гаразд.
Ви знали, що у нас в музеї є Ван Гог?
Ні, не знала.
Оригінал.
Це одна з перших робіт, які Вінсент намалював у Парижі.
У листі до брата Тео він писав: «Є лише один Париж.
І яким би важким не було життя,
французьке повітря очищає мозок і творить добро».
Ви не проти зі мною повечеряти?
Я?
Так, ви.
Чому я, а не якась інша жінка?
Тому що їх мені не хочеться запрошувати на вечерю.
Ґойо…
Я геть інакша ніж ти.
Я старша за тебе. Набагато старша.
І…
Ти знаєш багато того, що не знаю я. Тобі буде зі мною нудно.
І ви знаєте багато того, що не знаю я.
Ми обидва інакші, і це у нас спільне, Ево Монтеро.
Цей музей став інакшим, відколи ви тут працюєте.
Я можу в суботу.
Можна у мене вдома.
Ти живеш сам?
Ні, з сестрою Саулою.
Її не буде, бо вона буде у Парагваї з концертом.
-Вона піаністка. -Ясно.
Саула Вільянуева. Може, ви чули.
Ні, не чула.
Добре, ви про неї не чули.
Ми будемо самі.
Бо її не буде. Якщо ви погодитесь, звісно.
Гаразд.
Хтось помер?
-Ні. А що? -Ти вдягаєш його на похорони.
Ні, я вдягаю його на якісь події.
Ти була в ньому, коли померла мати Чічі Ґаларзи.
Так.
То у тебе якась подія?
Так. Може, погуляю в суботу з другом.
Побачимо. Я ще не знаю.
Попрошу тітку Марс побути з тобою. Гаразд?
-Авжеж. У нас закінчився шампунь. -Куплю завтра.
Тоді ти зможеш зануритися і заглибитися у воду.
-Зрозумів? -Так.
Гаразд? Добре. Тепер ми це зробимо, так?
Добре. Молодець, Ґойо.
Молодець, Ґойо.
Ґойо!
Ґойо?
Наш Ґойо?
От ти холера.
Мало не донесла на нього, а тепер ідеш на побачення з дитиною.
Це не побачення. Це просто вечеря.
Гаразд.
А куди ви йдете?
До нього.
-Справді! До нього? Невже? -А що?
-Що? -Це побачення.
-Ні. -Годі тобі.
Ти ж знаєш, що він дивний?
У нього проблеми.
Ти зустрічалася з чоловіком, який не вміє брехати?
Який говорить, що думає.
З ввічливим,
неймовірно розумним,
з таким, що не зробить тобі боляче, а ще й красенем?
Ніколи в житті.
Я теж.
Можу позичити тобі намисто.
-Дуже спокусливе. -Годі тобі!
-Що? Так і є. -Ні, облиш.
Підготуй три теми для розмови на випадок мовчанки.
Уникай політики, бо це може зіпсувати вечір.
Хороша тема — охорона довкілля. Ти здасися чутливим і небайдужим.
І, звісно, мистецтво. Твоя фішка.
Але без подробиць. Бо може бути нудно.
Доброго вечора.
Привіт, Ґойо.
-Заходьте. -Дякую. Перепрошую.
Ого!
Яка квартира!
Французький неокласичний стиль початку 20 століття.
Вінсент використав техніку турбулентності рідини.
Якщо придивитися, схоже, наче небо рухається.
Так і є.
Ти правий.
Ці хлопці точно були геніями, так?
Кажуть, вони були трохи божевільні.
Вони й мали такими бути, аби робити те, що вони робили.
Це спрощена й безграмотна думка, Ево Монтеро.
Об'єктивної реальності не існує.
У Вінсента був прекрасний і шалений спосіб бачення реальності.
Те, що називають «божевіллям» —
це просто інакший спосіб життя, відчуття і перебування у світі.
Ти не думаєш, що все рухається назад?
Оксюморон.
Це вираз із несумісними словами.
-«Просуваюся назад», як ви сказали. -Гаразд.
«Живі мерці».
«Вічна мить».
Так.
«Оглушлива тиша».
-І таке інше. Є ще й інші вирази. -Так. Авжеж.
Я маю на увазі, що замість прогресу
ми регресуємо, розумієш?
Наприклад, у всіх є сучасні мобільні телефони.
Але люди дедалі більше віддаляються.
-Вам сподобалася їжа? -Так. Смачно.
-Принести десерт? -Я допоможу.
Ні, не треба. Ви мій гість.
Гаразд. Авжеж.
Гаразд. Ось.
-Можете передати ніж? -Так. Добре.
-Можна музику? -Звісно.
-У вітальні є динамік. -Добре.
Можете підключити телефон.
Добре. Гаразд.
-Сюди? Ні. -Ні. Це там. Туди.
Гаразд. Перепрошую.
Ти не пив вина.
Шампанське я теж питиму сама?
Якщо чесно, мені алкоголь не заходить.
Що це таке?
-Що це? -Шоколадний мус з апельсином.
-Це теж робив твій брат? -Так.
Як смачно!
Я свиня, так?
Ні, ви жінка.
Дуже смачно!
Я знаю, що ти розумник.
У тебе є
брат, який готує як бог.
Я права?
Сестра піаністка.
І вона відома. Це вона, так?
Так.
Вона вродлива.
А поруч з нею це твій брат.
Матуте.
А батьки, вони живі?
Мати. Батько загинув у В'єтнамі.
Це він на фото.
-Карлос Вільянуева. -Він загинув на війні у В'єтнамі?
Ні.
Війна тривала з 1 листопада 1955 року до 30 квітня 1975 року.
Так.
А батько загинув у ДТП
на острові Фу Куок рано вранці 2 жовтня 2005 року.
Ясно. Бідолаха.
Мама їхала п'яною.
Батько теж багато пив, як і сестра Саула.
Матуте п'є помірно.
Ясно. Зрозуміло.
Це твоя мама?
Ні, це Елена.
Мати брата й сестри. Померла, коли вони були підлітками.
Від обширного інфаркту міокарда.
Це було за тим столом, де ми сьогодні вечеряли.
Вона померла там.
Я син другої дружини батька.
Ясно.
А…
у тебе немає фото мами?
Ні.
Вона жива?
Так. Живе з новим партнером Феліксом Руїсом Альєнде.
На Вогняній Землі.
Мою маму звати Магдалена.
Ясно.
А що вона робить?
Нічого.
Ну, вона дружина Луїса Альєнде.
Руїса Альєнде.
-А ще вона матір. -Дружина, так. Матір, ні.
Їй важко бути матір'ю.
Не всі створені для дітей.
-Можна у вас дещо спитати? -Звісно.
Гаразд. Я знаю, що у вас є син.
-Так. -Бо бачив майбутнього президента.
Так.
Так. У мене є ще один старший. Ми називаємо його Куті.
Його звати Крістіан.
Йому 16.
Він не знає, чим хоче займатися, але він любить грати у футбол.
Він чудово грає, як і його тато Мігель, який колись грав.
Але в нього не вийшло.
Мігель. Отже, у вас є чоловік.
Я не знаю.
-Не знаєте? -Ні, так…
Так. Є.
Але зараз ми не дуже ладнаємо.
Це я з ним не дуже ладнаю.
Так.
Ви колись були щасливі з Мігелем?
Так.
Так. Спочатку так.
Потім усе змінилося.
Він змінився. Я змінилася.
Власне, він не розуміє, що зі мною відбувається.
Я й сама не розумію, що зі мною відбувається.
Але він не розуміє, нервує і лажає.
Розумієш? Ось у чому річ.
Давай трохи змінимо тему?
Так, звісно.
Вважається, що температура Землі цього року зросте на 1,2 градуса.
Зі збільшенням на шість градусів життя на Землі, таке як зараз, зникне.
У мене ніколи не було хороших стосунків з чоловіком.
Жодного разу.
Жодного.
Я читав статистику. У більшості людей рівень щастя не перевищує 60%.
У деяких випадках, наприклад у інуїтів,
духовних гуру та у деяких племен в басейні Амазонки цей рівень сягає 80%.
Тоді щастя — це лише для диваків.
Так, за статистикою.
Іди сюди.
Ох, Ґойо.
Ти геть не такий, як інші чоловіки.
Ти такий…
такий…
Я не знаю. Ти мені подобаєшся.
У мене синдром Аспергера. Може, це тому.
Так, можливо.
Це вас турбує?
Ні, не турбує.
Бо тоді мене б тут не було.
Але мене це трохи непокоїть, бо…
Я не знаю. Я…
У мене ніколи не було такого, як ти.
Мені треба в туалет.
-Авжеж. -Так?
-Санвузол там. -Гаразд.
-Туди, праворуч. -Дякую.
Ґойо!
Ґойо?
Вона любить їсти руками.
Вона занурила палець у мус і лизала його.
Так, це було дивно.
Але потім я перестав дивитися, і наче нічого.
Їй подобається. Вона у туалеті.
Я дзвоню з ванної нагорі.
Так. Усе добре.
Вона змінила тему, але я послухався твоєї поради.
Без політики.
Я говорив про довкілля.
-Ева Монтеро. -Ґойо.
Привіт.
Вибач.
Я піднялася нагору, бо не могла знайти…
Це я?
Вона ще не закінчена.
Як ти мене намалював?
З пам'яті. Це було в день, коли я вас побачив.
У день, коли ви почали працювати в музеї. Ішов дощ, ви возилися з парасолькою.
Якщо готова картина вам сподобається, віддам вам.
Ти сам прикрашав кімнату?
Так. Мені допомогла подруга моєї сестри Саули.
Її звати Хулія ді П'єтро. Можливо ви її знаєте.
Ні, я нікого не знаю.
Її ви теж не знаєте? Гаразд.
Іди сюди.
Так.
Іди, лягай.
Обійми мене.
«Де б не була Єва, там був рай».
Це Марк Твен змусив Адама написати на надгробку Єви.
-Ми цілуємося, Ево Монтеро. -Ага.
Так.
Мені продовжити? Так?
Так.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Ви йдете?
Так, йду, бо сестра сидить із президентом.
Так.
Може, спершу поснідаєте?
Ні, не хочу. Дякую.
Викликати вам таксі?
Ні. Я поїду на метро.
Метро за кілька кварталів.
Я можу викликати таксі.
Швидше доїдете додому. Так зручніше.
Піду за телефоном.
Гаразд.
-Ви добре провели час? -Так. Просто чудово.
Так, і картина… Вона прекрасна.
Добре, Ґойо. Бувай.
Бувайте.
-Дякую. -Напишіть, коли доїдете.
-Аби я знав, що все добре. -Так.
Доброго ранку.
Ось ці,
вони асоціюються зі славою, захистом і тріумфом…
А ось і мама. Добрий вечір.
Чому ти тут?
Прийшов побачити дітей.
Лише його. Другий переїхав до дівчини.
Я бачив його вчора. Він сказав, що переїхав до неї. Здуріти.
Синку, де тітка Марс?
Пішла.
Я відправив її додому. Я сказав їй піти. Навіщо вона, якщо я тут?
У неї вдома є справи, тож я її відправив.
Уявляєш? Я влаштувався на автомийку.
Чудово, я рада.
Ти рада?
А по обличчю і не скажеш.
Ні, якщо ти рада, скажи: «Чудово! Яке щастя!
Тепер у тебе є робота. Ми знову житимемо разом».
Ні. Ти не повернешся.
Тобто? Не зрозумів.
Ні.
Як це я не повернуся?
Що це ти твориш?
-Чого ти? Я не можу повернутися? -Нічого.
-Ти мені виїла мозок, аби я шукав роботу! -Тату, йди.
І я не можу повернутися?
Я роблю уроки з сином. У мене є робота.
Я зробив усе, що ти просила, а ти кажеш, що я вільний.
Чорт, що з тобою?
-Скажи, що сталося! -Ні, тату.
-Що ти хочеш? -Я хочу, щоб ти пішов.
Куди мені йти?
Ні, я не піду. Це мій дім. Це і мої діти.
Я не піду! Ти була з кимось, так?
-Не сміши мене. -У тебе хтось є. Зізнайся.
Татку, йди!
-Зізнайся! -Тату, йди!
Припини! Годі! Досить!
-Я ж все роблю правильно! -Відпусти його!
Ти маєш мене поважати, розумієш?
Ні. Стривай.
Ево, вибач. Пробач мені. Я не…
Іди.
-Ні! Чекай! -Іди!
Я ненавмисно.
-Іди! Геть! -Але я…
-Синку! -Забирайся!
-Гаразд. Я йду. -Геть!
Усе гаразд, синку! Усе гаразд!
Усе добре, синку.
Усе добре.
Дідько!
Чорт, що мені робити?
Сонечко, все гаразд. Усе гаразд, синку.
Слухай. Не пускай його більше.
-Він зайшов, коли я заходив. -Мій ріднесенький. Добре.
Усе минулося, синку.
Ось так.
Зроби мені ласку. Принеси трохи льоду, добре?
Ти взяв ініціативу? Чи вела вона?
Майже все пропонувала вона. Гадаю, я добре впорався.
Класно.
-Сподобалося? -Так. Дуже.
Добре.
Тепер заспокойся. Не напружуйся.
Почуття на ранок вирішальні.
Вона може прокинутися щасливою, або захоче вдавитися.
-Чого вдавитися? -Це означає, що їй не сподобалося.
-Вона сказала, що чудово провела час. -Значить, чудово.
Так. Вона посміхнулася 17 разів і засміялася вісім.
Це багато, так?
Гаразд, а тепер розслабся.
Чекай, поки вона подасть знак, аби знати на якому ми світі.
Так.
-Матуте! -Що?
Я просив її написати, коли вона доїде, а вона мовчить.
Я надіслав повідомлення о 12:42.
Вона його не бачила. Не доставлено. Лише одна галочка. Бачиш?
Так, бачу.
Прибери телефон.
Ми дивимося гру. Давай.
Давай. Чотири! Я б тебе прокляв, але не знаю твого імені!
-Дивно, що вона не відповіла. Так? -Біжи, малий! Біжи!
Малому 20 років. Біжи!
Може, щось сталося?
-Давай! Туди! -Матуте!
Матір твою!
-Ти куди? Відлити? -Вибачте.
-Ґойо!
Агов, поклич його.
-Ґойо! -Тебе кличуть.
Ти куди?
-Ти мене не слухаєш. -Я слухаю!
У парочки з'ясунки!
-Це мій брат, сучко. -Твій брат сучка?
Ґойо!
Грегоріо, зачекай!
Блін, що з тобою трапилось?
Дуже важливі речі, на які тобі байдуже!
Ти говорив без упину! Я все чув! Чи ти сказав щось інше?
Знаєш що?
Ти довбаний егоїст.
Я все влаштував, щоб провести час з тобою…
Щоб нас назвали геями!
Нас назвали «сучками», що набагато гірше. Бо ти перед усіма влаштував сцену.
Це не моя провина!
-Ні, твоя. -Ні.
-Так, це ти… -Ні!
Я знаю, що з тобою.
У тебе був секс, а тепер ти тупо закохався!
І ти боїшся, бо думаєш, що вона тебе ігнорує, так?
Ти весь час просидів у телефоні.
«Галочка!»
Ти все зіпсував.
Це не мої справи. Я тут не винний.
Знаєш що?
Мотай. Мені набридло твоє лайно.
Чорт. Дивися, що він з тобою зробив.
-Нічого. Усе гаразд. -Може, в лікарню?
-Давай. Ходімо. -Усе гаразд.
-Ні? -Не турбуйся. Усе гаразд.
Ти живеш у Ромі?
Гадаєш, її батьки довго це терпітимуть?
Куті, тобі треба щось робити зі своїм життям.
Не можна так далі.
Знаю. Може, мене візьмуть у місцевий бар.
Посудомийка йде, у них є вакансія.
Гаразд.
Хочеш, щоб я залишився?
Щоб це не повторилося.
Авжеж.
МАТУТЕ
Три за тисячу! Один за 500!
Змій? Ну ж бо. У мене троє дітей.
-Три за тисячу! -Прошу, покличте його.
Три за тисячу.
Один за 500! Бажаєте?
Так?
Привіт. Я шукаю пані Еву Монтеро.
А ви хто?
Ґойо!
Хлопче.
Це Ґойо, мамин друг.
-Я скажу їй, що ти прийшов. -Гаразд.
Ти, мабуть, Куті.
Вибачте, пане Куті.
-Мамо. -Так?
-Прийшов Ґойо. -Хто?
Привіт, Ево Монтеро.
Що ти тут робиш, Ґойо?
Я просив написати мені, коли ви доїдете. Ви не написали.
Я надіслав вам повідомлення, але ви не відповіли.
І воно не дійшло.
Я хвилювався і прийшов.
У мами зламався телефон.
Так.
Тоді все ясно.
Це тобі, малий.
Дякую.
Звідки ти знаєш мою адресу?
Вона збереглася на телефоні, коли я замовляв вам машину з дому.
Точно.
Дивись! Аргентинський змій.
Дуже мило, синку.
Я приніс маленьку рослину. Це вам або Куті.
Ні. Дай мені.
Тоді це вам.
Гарна.
Дуже гарна.
-У вас синець. -Так.
Це я впала на вулиці.
Поставлю воду для мате. Будеш?
Ні.
Ні? А чай?
-Так. -Гаразд.
-Тобі допомогти, малий? -Так, давай.
Що це за чувак? Де ти його надибала?
Не кажи так.
Він колега з роботи.
Ти з ним трахаєшся?
Як ти з матір'ю розмовляєш?
Так чи ні?
-Він сказав, що ти була у нього вчора. -Будь ласка, Куті.
Не змушуй мене шкодувати, що ти повертаєшся.
Ну ж бо.
Піду до Ромі, заберу речі.
Гаразд.
-Ну ж бо, Ево. -Та ну?
-Дуже високо, так? -Так.
Я подзвоню, і якщо буде не запізно, прийду до тебе, гаразд?
Він прийшов. Бувай.
Ґойо, я дзвонив тобі 40 разів.
-Що сталося? У тебе вкрали телефон? -Ні. Батарейка сіла.
Де ти був?
Сауло, як пройшов концерт у Парагваї?
Добре. Я не дуже задоволена.
Треба працювати. Але людям сподобалося.
Годі тобі. Ти досі сердишся? Де ти був?
Я був у парку Патрісіос.
-Чого це? -Ви бачилися з Евою?
-Вона живе в парку Патрісіос? -Так.
Чекай.
Ти спав з нею?
Так, спав.
Сьогодні? У парку Патрісіос?
-Ні, вчора. Тут. -Вони тут вечеряли.
Виходить, ти все знав?
У Еви Монтеро зламався телефон. Тому вона не писала.
У неї обличчя в синцях. Каже, що впала на вулиці,
але це неправда, бо у неї гематома, а не подряпина.
У тебе можуть бути проблеми.
Усі пари різні. Іноді люди розходяться не до кінця.
Вона одружена?
Ні, Ґойо, ти туди більше не підеш і ту жінку не бачитимеш.
Чому? Чому ні, Сауло?
Бо це небезпечно.
Якщо її чоловік забіяка, він і тебе поб'є. Ти не розумієш.
Звідки ти знаєш, що її вдарив чоловік?
Ні, я точно не знаю, але це очевидно.
Гаразд.
Гаразд. Відпочинь і ми втрьох спокійно повечеряємо.
Я зустрічатимуся з Евою Монтеро.
Треба це негайно зупинити. Ця жінка тримає його за яйця.
Проникла до нас, поки мене не було.
Заговорює його, спить з ним, і він, звісно, запав.
Потім повертається до чоловіка. Типова спритниця.
Ну ось навіщо ти таке кажеш?
Вона хороша жінка.
-Вибач, що це? -Ґойо стежить за моїми пляшками!
Я певна, що вона підступна і все прорахувала.
Я поговорю з нею в музеї.
Не треба!
Ти все зіпсуєш. Він дорослий чоловік.
-Із синдромом Аспергера. -Він щасливий. Треба його підтримати.
Підтримати?
Підтримай.
І нехай він пропаде. По-справжньому.
ЧЕМПІОНИ МОГО ЖИТТЯ
Це тут.
-Мийка? -Так.
«ЛА ТОРРЕ» АВТОМИЙКА
Зачекайте тут.
Пане Мігелю!
Пане Мігелю Агірре!
Мігелю!
Мігелю, тебе тут шукають.
Доброго ранку, пане Мігелю Агірре.
Вибачте. Я на хвилину.
Я прийшов поговорити про Еву Монтеро.
А ви хто такий?
Грегоріо Вільянуева. Я працюю з нею в Музеї мистецтв.
Ева — чудова жінка, і вона заслуговує на хорошого чоловіка.
Такого, хто вміє про неї піклуватися
і віддано любити.
У неї на обличчі синець.
Не вірю, що це сталося на вулиці, як вона каже.
Якщо це ви її вдарили,
прошу вас більше її не ображати.
-Годі! -Ти нормальний?
-Припиніть! -Ідіот!
-Стій! -Та хто ти такий?
-Вчиш мене, що мені робити? -Припиніть!
Геть з дороги! Геть! Що це за дурень?
-Ідіть! -Дебіл!
-Хто тебе стриже? Мама? -Годі вже!
-Припини. -Охолонь. Усе скінчено.
Стій!
Поїхали.
Учора один хлопець позіхав перед «Рембрандтом».
Треба бути ідіотом, аби позіхати Рембрандту в обличчя.
Ось так.
Піду на свою екскурсію.
На мене чекають італійці.
-Привіт, Мірандо. -Привіт, Ево.
Вибачте. Ґойо, можна тебе на секунду?
Мені як раз треба в туалет.
-Дякую. -Прошу.
Це правда?
Ти був на роботі мого чоловіка?
Ґойо, навіщо?
Він вас кривдить, Ево Монтеро.
Але навіщо ти в це влазиш?
Навіщо?
Мені не потрібна твоя допомога. Стало лише гірше!
Бо він думає, що я не хочу жити з ним,
бо у мене є інший, а ти лише це підтвердив.
Ні, Ґойо. Ні!
Не треба мене захищати.
Герой знайшовся.
У суботу ввечері ми з тобою кохалися.
І що?
Думаєш, ми стали парою?
Ні, Ґойо. Ні. Це не так. Ми зробили помилку.
Але ти не винний.
Винна я, бо дозволила собі захопитися.
Нічого поганого в цьому немає.
Ні це погано! Це дуже неправильно! Усе геть не так!
Мені треба було побути з тобою.
Поговорити, як ми говорили.
Щоб зі мною поводилися, як робив це ти.
А про тебе я не подумала.
Ти не розумієш?
Ні, не розумію.
Ґойо.
Поглянь на мене, будь ласка.
Той вечір був помилкою,
бо тепер ти очікуєш те, що я не можу тобі дати.
Тепер розумієш?
Ні! Не розумію.
Я не розумію.
Двадцять, 18, 16…
Ґойо!
…у дверях…
-Ева, так? -Так.
Не вставайте.
Я Саула.
-Сестра Грегоріо. -Так. Вітаю.
Дуже приємно. Як Ґойо?
Він під заспокійливим.
Те, що сталося — дуже серйозно.
-Могла статися трагедія. -Так.
Так, я знаю.
Знаєте?
То ви знали про стан мого брата?
-Так. -Але думали, що це не важливо.
-Чи вам було байдуже? -Мені не байдуже до Ґойо.
Не розумію вашої поведінки.
Коли ми були разом,
я думала про його стан.
Але
потім, не знаю, якось перестала.
Це…
Це було чудово для нас обох.
Я розумію, що це було неправильно.
Але водночас і ні. Усе так заплутано.
Я…
Я вперше зустріла такого, як Ґойо.
-І мені було з ним дуже добре. -Але ясно, що ви йому не підходите.
І ви маєте про це пам'ятати після того, що сталося.
Я не хотіла його кривдити.
Але все одно скривдили.
Що це ти робиш?
-Тут не можна палити. -Так, це лікарня.
-Він хотів себе вбити. Ти це розумієш? -Він дуже засмутився.
-Він перенапружився і втратив контроль. -Годі тобі, Матуте.
Давай визнаємо.
Він вибіг на середину вулиці. Він ще такого не робив.
Він потрапив у руки безсовісної людини.
Вона не тупа дитина, яка не знає, що робить.
-Усе скінчено. Він її більше не побачить. -Ти що, з нею говорила?
-Звісно. -Це ж треба!
Знаєш що? Мені начхати. Можеш казати, що він дорослий,
що я маю залишити його і він впорається.
Не впорається. Бачив, що сталося?
Що ти робиш?
Він вислизнув.
-Ласкаво просимо, Магдалено. -Дякую.
-Грегоріо у себе? -Так. Я йому скажу.
Ні, не треба.
Сауло, розслабся.
Він знає, хто я. Не переймайся.
Брат з сестрою мені все розповіли.
Ти мене чуєш?
Час бере своє, розумієш?
Ми старіємо.
Але є й позитив.
Усе, що нам здавалося важливим дуже важливим…
йде в минуле…
або забувається.
Я ніколи не забуду Еву Монтеро.
Я тебе не торкатимусь.
Не торкатимусь.
Гол!
-Гайда, хлопці! Гайда! Гол! -Куті! Так, синку! Браво!
Дивись, яка гарна.
Поглянемо. Можна?
Дивись.
Тобі дуже пасує.
В тебе закохаються всі дівчата на світі.
Я не жартую.
А ще я купила тобі класичну, бо знаю, що це твій стиль.
Подивимось.
Тобі подобається?
Хочеш приміряти?
Потім приміряю.
Гаразд.
Поміряєш, коли схочеш.
Привіт.
-Привіт. -Як справи?
Ти щось чула про Ґойо?
-Він досі у відпустці. -А коли вийде?
Ти знаєш?
-Ні. -Не знаєш.
-Ні. -Нічого.
-До зустрічі. -Так, до зустрічі.
Вважаєш мене старомодним?
Ні, ти сексист.
Сексист.
Ґойо не прийде. Я трохи погуляю.
Магдалено, зараз не варто
заохочувати його бути дамським улесником.
Вибач. Я не розумію.
Це через сорочки, які я йому купила?
Але ми з Грегоріо були самі, коли я їх показувала.
А де була ти?
Я з тобою не згодна, Сауло.
Він не дитина.
Ми всі це знаємо.
Він чоловік.
Йому відмовили, і він поводиться відповідно.
Як чоловік, якому відмовили, так?
Ні, бо він одержимий цією жінкою.
А ти штовхаєш його до неї. Чого ти хочеш?
-Щоб це сталося знову? -Сауло, припини.
Замовкни. «Підтримаймо його».
Він переживе все, що має. І без твого втручання.
І у нього все буде добре.
Ось чого ти хочеш. Щоб усе завжди було добре.
А ти не бажаєш йому добра?
Не починай. Добре має бути тобі, а не йому.
Ти хочеш якомога швидше повернутися на край світу.
-Ти тут задихаєшся. -Досить, Сауло.
-Я приїхала не для цього. -А навіщо тоді?
Побачити сина.
Думаєш, я його не люблю? І ніколи не любила?
Любити досить складно.
Давайте заспокоїмося.
Зараз усе це зайве. Треба подумати про Ґойо. Прошу.
Ти хочеш, щоб я почувалася винною?
Тут я і без тебе справляюся.
Я і так відчуваю провину. Бо я його народила.
-Він вийшов з мого тіла і вийшов таким. -Магдо, ніхто в цьому не винен.
Неймовірно.
Що я тільки не пробувала!
Але я його не розумію.
А він не розуміє мене.
Це дуже прикро й дуже боляче,
коли у тебе немає контакту з власним сином.
Я не могла дати, що йому потрібно, бо не знаю, що саме йому потрібно!
А ви, схоже, знаєте, так?
Лише я тут дефективна.
Ґойо не дефективний. Невже ти не розумієш?
Чорт, відчепися! Чого ти мене так ненавидиш?
Я ніколи не вписувалася в цю сім'ю. Я знаю.
Ні як дружина.
Ні як мати.
Ні як мачуха.
Крім того,
я чула, як ви говорили,
що я вбила вашого батька у тій дурній відпустці у В'єтнамі.
Ні.
Він не був пристебнутий.
Нас вдарили ззаду.
-Ти керувала п'яна, Магдалено. -Пам'ятаєте батька?
Звісно, він був п'яніший за мене. Хтось мав сісти за кермо.
І він загинув.
І все розвалилося.
Я не знала, що робити.
Я втекла подалі.
І зустріла Фелікса.
І він мене зрозумів.
Він теж далеко втік.
Сільська глушина — гарна схованка.
І я була егоїсткою.
Я була безвідповідальною. Я була ні на що не здатною.
Я була винною.
Я була поганою матір'ю. Я була такою, якою могла бути.
Або такою, якою не могла.
Поки я не стала ніким.
Сходжу до Хуліти.
Я не заслуговую на таке.
Не знаю, чи хотів мій син себе вбити.
Я не розумію.
Мені дуже важко.
Мені треба вчитися.
Я маю навчитися розуміти.
Усе гаразд. Вибач.
Ева.
ПРЯМУЄ ДО ЛІКАРНІ
Наступна станція «Лас Ерас».
Що ти тут робиш, Сауло?
-Забудь про цю жінку. -Ні!
Вона зовсім не така, як ти. У неї зовсім інше життя, Ґойо.
Ти не знаєш Еву Монтеро, Сауло!
Та я бачу, що ти через неї переживаєш.
-Ева Монтеро не винна у моїх переживаннях! -Прошу, не кричи.
Ні! Ева Монтеро не винна! Не винна в тому, що зі мною сталося!
Ти не знаєш її життя, Сауло!
Ева Монтеро має бути щасливою, бо вона не знає, як це.
Бо вона бачила в житті лише лихе.
Вона боїться, і страх не дає їй думати.
Коли ми були разом, вона була щаслива, а потім знову почала думати!
Я люблю тебе й турбуюся.
Ось і все.
Якщо ти не приймаєш Еву Монтеро,
я не можу прийняти твою турботу про мене, Сауло.
Доброго ранку.
-Доброго ранку, сеньйоро. -Що?
Хочеш віднести це йому?
Ні. Віднеси ти.
Хочете кави? Свіжа.
Так. Дякую. Так.
Можна до тебе?
Ти такий вродливий. У смокінгу ти виглядаєш чудово.
Це для особливих випадків.
Авжеж.
Яка прекрасна картина!
Це твоя муза?
Звісно.
Як музи Відродження.
Як Симонетта Веспуччі.
Ти знаєш, про кого я?
-Так. -Авжеж. Ти багато знаєш про мистецтво.
Музи приходили в життя художників,
щоб надихати їх,
щоб осявати їх.
І це дуже добре.
Навіть якщо лише трохи, навіть якщо лише так…
Це теж багато. І це чудово.
Так?
Доброго ранку.
Доброго ранку, синьйоро.
-Я вже їду. -Гарної дороги. Передай вітання Феліксу.
Звісно передам.
Ти йдеш?
Так.
Вам потрібна нова парасолька, Ево Монтеро.
Так.
Ти її закінчив?
Ви досі думаєте, що наш вечір в суботу 27 жовтня був помилкою?
Ні.
Я зробила тобі боляче, Ґойо. Так.
Я ж казала, що в стосунках я жахлива.
Ми всі трохи недосконалі.
Але у вас серйозніша проблема.
Ви втратили віру в себе.
Заблукали у пошуках того, що вже маєте.
Ви сильна жінка, а вважаєте себе слабкою.
А ще у вас двоє здорових дітей, які вас люблять.
-Один буде президентом. -Так.
І у вас є я,
геть не такий, як ваші попередні чоловіки.
Але лише я готовий вас кохати
таку, яка ви є.
Розгублену й недосконалу.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб