Ikke rør dere!
Nei!
Mitt navn er Tokyo.
Det var ikke navnet mitt da denne historien begynte...
MISTENKT PÅ RØMMEN TRE DØDE ETTER RAN
Det var meg.
Og det var min store kjærlighet.
ÉN DREPT
Sist jeg så ham, lå han i en blodpøl.
Vi hadde 15 perfekte ran.
Aldri lurt å blande kjærlighet og jobb.
Da sikkerhetsvakten skjøt, måtte jeg bytte karriere...
...fra tyv til morder.
Og så stakk jeg.
Jeg var også død på et vis.
Eller nesten død.
TIL SALGS
Jeg hadde levd i skjul i elleve dager. Bildet mitt var over hele Spania.
Jeg ville få 30 år, og for å være ærlig, å bli gammel i en celle passer ikke meg.
Jeg flykter heller.
I kropp og sjel.
Og kan jeg ikke ta kroppen med meg, kan i det minste sjelen min være fri.
Jeg hadde lite tid og viktige ting å gjøre.
Én viktig ting.
Hallo?
Mor?
Jenta mi...
Hvordan står det til?
Hva er det?
Du har sett nyhetene?
Alt de sier om meg.
Selvsagt har jeg det.
Vet du hva?
Jeg vurderer å ta en tur.
Kan jobbe på en kinesisk båt.
Som kokk.
Du sa jeg ikke kunne steke et egg. På den måten kan jeg lære det.
Jeg vet ikke, elskling...
Hva om de bare spiser kinesisk?
Betyr denne turen...
...at jeg aldri vil få se deg igjen?
Ikke vær tåpelig. Selvsagt vil du det.
Kjøper en billett så du kan besøke meg.
Hvor da?
Kirkegården?
Er du alene?
-Mor, er du alene? -Ja.
Gå ned gaten mot dagligvarebutikken.
Jeg finner deg.
Den dagen, dagen jeg skulle slaktes, dukket skytsengelen min opp.
Du vet aldri hvordan en skytsengel ser ut.
Men det du aldri ville forvente er at han dukker opp i en 1992 Seat Ibiza.
Unnskyld, har du et øyeblikk?
Nei.
Det er én fordel med en kinesisk båt.
Du slipper å vaske opp.
Jeg tenkte litt på kineserne... og at jeg hater når folk spytter.
-Hvem er du? Politi? -Du vil bli nedslaktet.
Spesialstyrken venter. De har fulgt deg i seks dag...
Hvorfor skal jeg tro deg?
Og slik møtte jeg Professoren. Rettet en pistol mot ballene hans.
Får jeg?
Det som er så bra med forhold, er at vi glemmer hvordan de begynte.
Får jeg?
De er allerede hos din mor.
Jeg kom for å hjelpe deg.
Jeg har et jobbtilbud til deg.
Et ran. Et ran som er ganske...
...unikt.
Jeg ser etter folk som...
Som ikke har mye å tape.
Hvordan høres...
...2,4 milliarder euro ut?
Ingen har stjålet så mye.
Ikke i New York, London eller Monte Carlo.
Hvis nyhetene viser mitt bilde igjen, vil det være for historiens største ran.
VELKOMMEN
Ønsker dere velkommen...
...og...
...takker for at dere sa ja...
...til jobbtilbudet.
Vi skal bo her.
Langt unna det irriterende mylderet.
I fem måneder skal vi studere dette ranet.
"Fem måneder"? Er du gal?
Hør, folk går på skole i årevis...
...for å tjene en lønn som selv i beste fall... er dårlig.
Hva er vel fem måneder?
Jeg har planlagt dette...
...mye lenger.
Så jeg slipper å jobbe igjen.
Samme med dere...
...og barna deres.
Greit. Dere kjenner ikke hverandre nå.
Jeg vil at det skal fortsette slik. Ingen navn... eller personlige spørsmål.
Og ingen personlige forhold.
Hver av dere skal velge et navn. Noe enkelt.
-Det kan være tall, planeter, byer... -Som herr 17 og frøken 23?
Husker ikke telefonnummeret mitt engang.
Så jeg påminner deg.
Planeter?
Jeg kan være Mars og han, Uranus.
Jeg er ikke Uranus.
-Hva er galt med Uranus? -Høres galt ut.
Vi kan bruke byer.
Vi godtar byer.
Bra.
Slik ga jeg meg selv navnet Tokyo.
Han som stirrer på rumpa mi, er herr Berlin. Han er etterlyst.
Tjuesju ran. Gullsmeder, auksjonshus og panserbiler.
Det meste han noensinne stjal: Champs Elysees i Paris, 434 diamanter.
Han er som en hai i et basseng. Du kan svømme, men er alltid nervøs.
Han ledet ranet.
Han som hoster, er herr Moskva.
Han begynte å grave i en gruve i Asturias.
MOSKVA
Senere skjønte han at det lønte seg å grave opp.
Seks pelsbutikker, tre urmakere og Kredittforeningen i Avilés.
Han er kjent med alle industriverktøyene.
Bak Moskva sitter Denver, sønnen hans.
Dop, brukne tenner og ribbein.
Han er kongen av barslagsmål.
Pur, hissig. I et perfekt ran, en tidsbombe.
Rio. Han er min svakhet.
Datamaskinenes Mozart. Han har kodet siden han var seks
og vet alt om alarmer og elektronikk.
Når det gjelder alt annet, er han som et spedbarn.
Og tvillingene, Helsinki og Oslo.
Selv den mest vanntette planen trenger soldater. Hva er bedre enn to serbere?
De kan kanskje tenke, men det er umulig å vite.
Nairobi. Uforbederlig optimist. En falskmyntner siden hun var 13.
Nå er hun vår kvalitetssjef.
Hun er muligens gal, men jævlig gøyal.
Nyhetene vil omtale oss daglig.
Hver familie i landet vil spørre seg selv:
"Hva gjør vi?"
Vet dere hva de vil tenke?
"Skulle ønske at jeg hadde tenkt på det først."
Professoren.
Intet rulleblad.
Ingen legitimasjon siden han var 19.
I praksis et spøkelse, men et veldig smart spøkelse.
Fordi vi skal ikke stjele... noens penger.
Fordi de kommer til å like oss.
Og det er absolutt nødvendig at vi har folkeopinionen på vår side.
Vi vil faen meg være heltene deres.
Men vær forsiktig...
...fordi straks det er en dråpe blod... Dette er viktig...
Er det ett eneste offer...
...vil vi ikke være Robin Hood, men bare vanlige morrapulere.
Professor...
Frøken Tokyo.
Hva skal vi rane?
Det kongelige spanske myntverk.
RANSDAGEN FREDAG KL. 08.35
Hvem valgte maskene?
-Hva er galt? -De er ikke skumle.
I filmene har ranerne skumle masker.
Zombier, skjelett, dødsengelen...
Med en pistol i hånden er en galning skumlere.
-Det holder. -Hvem er bondetampen?
Dalí, sønn. En spansk maler. En god én.
-En maler. -Ja.
-En maler som maler. -Ja.
Vet dere hva som er skummelt? Barnedukker. De er ganske skumle.
-Hvilke? -Langbein, Pluto, Mikke Mus.
Syns du en mus med store ører er skumlere?
-Ja, rasshøl. Vil du ha bank? -Du.
Jeg har rett. Hør...
Hvis en bondetamp går med en pistol og en Mikke Mus-maske, vil folk tro
at han er gal og ønsker et blodbad,
og vet dere hvorfor? Fordi våpen og barn
er to ting man aldri blander, ikke sant, far?
Det høres mye farligere ut.
Mer utspekulert.
En Jesus-maske ville være skumlere. Han er mer uskyldig.
-"To pistoler er bedre enn ett krusifiks." -"Som en helgen, to pistoler."
Denne gjengen trengte flere kvinner.
En kvinne kan bruke to dager på å velge sko,
men ikke ett minutt på ransmasker.
Alt vi hadde planlagt, begynte nå.
I de mikrosekundene tenkte jeg på de folka hvis liv ville stoppe opp på grunn av oss.
RIKSVEI E-80 KL. 09.25
Professoren visste at det bare fantes én måte å komme seg inn i myntverket på.
Ombord i lastebilen som ukentlig kom med nye ruller med seddelpapir.
Det var det vi skulle gjøre. La Nasjonalpolitiet eskortere oss inn.
OMVEI TIL RASCAFRÍA
Alt som bevoktes av to Z-er i Spania,
er tungt beskyttet.
Men hvis du forhindrer all radio- og telefonkontakt
og retter fem automatgevær mot to 26 år gamle ungdommer,
uansett hvor godt væpnet de er, vil de gjøre det samme som oss.
Kom deg ut, sa jeg!
Ut av bilen!
De vil drite på seg.
Du gjør som jeg sier!
Heltemot har en pris, og den er høyere enn de 1600 euroene en mann i uniform...
Åpne døren! Hører du meg?
...eller en sjåfør tjener.
Men for faen! Åpne den!
Hvis de karene hadde døtrene sine bak i lastebilen,
ville de aldri ha åpnet den. Men hvem bryr seg om vannmerket papir?
Skynd dere!
Raska på!
Lukk øynene!
Gå! Sitt der.
Nå holder dere tre kjeft ellers knuser jeg skallene deres.
Dere vil ha en pistol rettet mot nyrene så når de kontakter dere over radioen,
skal dere svare rolig og fattet. Alt går som planlagt. Er det forstått?
Midt oppi kaoset husket jeg frieriet jeg hadde fått kvelden før...
...og at jeg ville gjøre noe annet.
Hvis du tenker deg godt om, er det aldri en god dag for et ran.
Du vet hva du skal gjøre.
Hold øye med jenta. Ingen tabber nå.
-Er det forstått? -Hun er 17.
Jeg takler henne.
FÅR JEG SITTE VED SIDEN AV DEG?
JA
Hallo.
Vil du gå ut med meg?
Jeg skal la deg være.
Nei.
Jeg trenger ikke å tenke etter.
Ja.
Greit, unger, vi er fremme.
Vi skal gå rett til museets lobby der vi skal vente på resten av klassen...
Dette er inngangen til Det kongelige myntverk.
Lille Lam gikk inn.
Perfekt.
Berlin, din tur.
DET KONGELIGE MYNTVERK KL. 10.16
Vær veldig forsiktig nå.
Står til, Javi? Hvor er Rafita?
Han byttet skift.
Det er bra. Slapp av.
La oss gå inn.
Heng ID-merkene rundt halsen.
De må alltid være synlige.
Ikke snu deg.
Klarer så vidt å puste nær deg.
Bare pust, du.
Om ni måneder vil du være andpusten.
Kjør inn.
Synlig til enhver tid. Greit, barn?
Heng ID-merkene rundt halsen.
Senk stemmen.
POLITI
Berlin, første kamera til venstre.
NASJONALPOLITIET
Jeg sier at jeg er gravid, og du sier ingenting?
Hva skal jeg gjøre?
Skal jeg be min kone om å hente barna så vi kan feire sammen? For Guds skyld!
Gå.
Ok.
ÅPNER SIKKERHETSNETTVERKET
Én...
Klar, Tokyo.
Gå.
ÅPNER SENTRALALARMEN
Ja!
-Alarmene er avslått. -Nå.
Ok.
I går sa du at du ikke utstod henne.
-At dere har hatt problemer. -Som ethvert par, Mónica.
Som ethvert ekteskap med tre barn. Ikke at jeg ville skilles.
Jeg hadde tre barn, Mónica. Takket være kunstig befruktning.
I over 20 år hadde jeg steril sex med min kone, og nå sier du dette.
Du må være Shiva, fruktbarhetsgudinnen.
Hva er det du påstår?
Jeg ber ikke om barnebidrag...
...eller en skilsmisse.
Slettes ikke en farskapstest.
Jeg trodde du elsket meg.
Og... det virket som en god tanke.
Det passer ikke inn i livene våre, men... En vidunderlig tanke.
-Hør. -Hva?
Vil du vite hva jeg skal gjøre med barnet? Er det dét du vil vite?
Ikke la deg rives med av...
Ikke rør dere!
Stopp der.
Ikke rør deg! Eller skyter jeg deg i to!
Sånn, ja! Less av!
Bevar roen!
Kom igjen!
Skynd dere!
Bli der!
Svarte.
Kom igjen.
Denne veien. Kom igjen.
Denne fantastiske trappen lagd
-av marmor og granitt... -Ikke rør dere!
-Stopp! Tilbake! -Kom an!
Vær så snill! Nei!
Professor, vi har et problem! Jeg finner ikke Lille Lam.
Ser henne ikke! Faen!
Frøken Parker... hvor ble det av deg?
Kom an! Skynd dere!
Kom igjen!
Vent.
Ok.
Dette går for raskt fremover.
Vær så snill!
Dette øyeblikket burde foreviges.
La meg ta et bilde med mobilen din. Vent...
Her? Syns du ikke det er litt tarvelig?
Dette er vår første dag.
Du er vakker.
Finner ikke jenta. Finner henne ikke. Faen.
Knepp opp skjorten så det blir mer sexy.
Det er din mobil. Slett det om du vil. Dette er bare for oss.
Du vil bli populær på nettet.
Gi den tilbake! Gi meg mobilen!
Gi meg mobilen! Gi meg mobilen, sa jeg!
Gi med den jævla mobilen!
Først og fremst...
God morgen.
Jeg er sjefen.
Og først vil jeg... beklage dette.
PIN? Navn?
Dette er ikke en god måte å avslutte uken på.
Men dere er gisler.
Mobil.
Adlyder dere, vil dere overleve dette.
-Navn? -Alison Parker.
-PIN? -To-null-atten.
Mobil.
-Det er ok. -PIN?
Hvorfor trenger du PIN-koden?
Gi meg den jævla PIN-koden før jeg banker deg opp.
Hvor mange måneder?
-Åtte. -Åtte måneder?
PIN.
Én-to-tre-fire.
Du ser smart ut, og det er PIN-koden?
For en idiot. Navn.
-Arturo. -Hva mer?
-Arturo Román. -Greit. Arturito.
Du er vår vei ut herfra så jeg skal beskytte deg.
Hei.
Gi meg hendene dine. Slipp.
Hva heter du?
Ariadna.
Ariadna...
Bli med meg. Det er ok.
Kjenn på hendene mine.
-Er det hendene til et monster? -Nei.
Fordi jeg er ikke et monster.
Jeg vet hva du føler.
Tørr i munnen, andpusten. Du må prøve å slappe av.
Pust.
Sånn, ja. Alle sammen, pust med meg.
Pust.
Sakte.
Kontroller åndedrettet ditt. Pust ut.
Sånn, ja.
Frøken Mónica Gaztambide, vennligst.
Ikke rør deg, vær så snill. De vil ikke røre oss.
-Ok. -Frøken Mónica Gaztambide!
Kan du vennligst tre frem?
Det er meg.
Du er sjefen, far. Du er kul.
Her inne kan man sove godt, far. Som en konge. Far!
Å knulle her...
Slutt å tulle og kom deg i arbeid.
Dette lukter faen meg godt. Bedre enn stekt lam, far.
-Legg deg her. -Fy faen.
Når lå du sist på en seng som denne. Ikke i kasjotten. Har du sett hvor vi er?
-Vi er i toppklassen nå! -Ikke misforstå, gutt.
Vi er ubetydelige.
Kan du gjøre noe annet?
Har du hatt en skikkelig jobb? Har du brakt CV-en din til et sted?
Faen heller.
En CV?
Hvorfor?
For å få deg ut av fengsel?
Tror du jeg er stolt av det?
Å ha vært inn og ut av fengsel i 12 år.
Vet du hvorfor?
Hvorfor?
Fordi jeg er ikke smart. Det er ikke du heller.
Men en annen planla denne jobben.
Er vi heldige, og du ikke tuller, vil du unnslippe med livet i behold.
-Tuller? -Kom igjen, for faen.
Fyll dem.
Du skal overbevise den som ringer at vi har tekniske problemer. Forstått?
Ja.
Jeg er nødt til å rette en pistol mot deg.
-Kjenner du den? -Ja.
Greit.
Nå.
-Det kongelige myntverk. -Får jeg snakke med Arturo?
Herr Arturo er ikke tilgjengelig for øyeblikket. Systemet er nede.
Jeg kan ikke be ham om å komme opp. Nei, han kan ikke ta telefonen nå.
Nei, det er ikke mulig. Nei...
Jeg forstår ikke hvorfor.
Fordi jeg vet ikke... Jeg vet ikke hvor han er,
om han er i myntverket, museet eller kafeteriaen.
Det er dessuten ikke jobben min!
Den opptredenen fortjener en Oscar... frøken Gaztambide.
Etter 20 minutter begynte vi å montere det analoge kommunikasjonssystemet.
Ingen mobiler. Ingen radiofrekvenser.
Så ingen kunne høre oss.
Vi forseglet dørene, og alarmene har ikke gått.
Vi er i en slags limbus.
Ingen vet at vi har erobret Det kongelige myntverk.
Og under stillheten før stormen virker det...
...som en vanlig dag.
Du er faktisk kjekk.
-Hvem der? -Det er meg. Slipp meg inn.
Hva gjør du, Rio? Ser Professoren dette, dreper han oss.
Jeg vet. Jeg må snakke med deg.
-Sett deg. -Hva er det?
Ranet finner sted i morgen. Faen, vi aner ikke hva som vil skje.
Du må vite at jeg mener alvor.
Og... jeg forstår godt at... At du er en kvinne i en viss alder...
...og du vil kanskje ha en seriøs forpliktelse.
Jeg vil gi deg dette.
Jeg har ikke en ring fordi vi er fanget her,
men du skal få den største diamanten. Du vil trenge en trillebår til hånden din.
Hva er dette?
-En forlovelsesplakett? -Nå vet du i det minste navnet mitt.
Det er ikke tillatt med virkelige navn.
Ikke se på den, da.
Men den er din.
Hvordan kan jeg si dette?
Vi har hatt det fint sammen.
Ok? Fantastisk.
-Vi har hatt et par netter... -Et par netter?
Hver eneste natt bortsett fra fire, fem?
Ærlig talt...
Jeg tror ikke vi passer sammen.
-Er ikke sexen bra? -Jo, sexen er bra.
Det er en god start.
Men det skal mer til for å være et godt par.
Du sier dette fordi jeg er 12 år yngre.
Jeg skal få 300 millioner euro. Jeg er ikke et barn. Mitt liv er i orden.
-Skulle ønske det var kjærlighet, men... -Ikke si det. Det var kjærlighet.
Jeg var der.
En annen, ikke sant?
Ikke nå lenger.
Hør, Rio... når dette er over,
reiser vi til Tahiti sammen og ser hvordan det går.
Men i morgen har jeg én ting i tankene:
Å ikke bli drept.
Rio, nei... Nei.
Én av telefonene ringer.
Slå den av.
Hvelvet er åpent.
På med vestene. Vær klare til å dra. Når dere er klare, aktiverer vi alarmen.
Gjør deg klar til å åpne dørene.
Gisler!
Ta tre skritt bakover for deres egen sikkerhet!
Litt til. Sånn, ja.
Alt kommer til å ordne seg.
Litt nærmere. Alt kommer til å ordne seg.
Slapp av. Jeg ser bagene.
De er fylt med penger. De kommer straks til å dra.
Alarmen har gått i Det kongelige myntverk.
Z-24 er på vei.
-Vi er der om to minutter. -To minutter.
To minutter.
Hvorfor gikk alarmen?
Jeg vet ikke.
De står bare der. Jeg forstår ikke.
-Hvorfor reiser de ikke? -Jeg vet ikke.
Ett minutt, 40 sekunder.
Ett minutt...
Hva heter du?
Arturo.
-Arturo? -Ja.
-Jeg har ikke sett noe! -Se på meg.
-Jeg har ikke sett noe. -Se på meg, Arturo.
-Nei. -Se på meg.
Kom an.
Hei.
Liker du filmer?
Gjør du det?
Ja. Jeg er veldig glad i filmer.
Har du lagt merke til at det alltid er
en grei kar, som deg, i starten av grøssere som får deg til å tenke:
"Han kommer til å bli drept."
Ja.
Og når det skjer... dør han bestandig.
Tro meg, Arturo... du vil koste deg selv livet.
Z-24 til sentralen, 30 sekunder unna.
Tretti sekunder.
Det er absolutt nødvendig at politiet ikke vet hvorfor vi er der.
De vil tro at vi ville rane stedet.
Vi ble tatt på fersken, og planen gikk i vasken.
Så åpner vi ild uten advarsel som om vårt eneste valg var...
...å trekke oss.
Og så... uten å ha såret noen...
...går vi inn igjen.
La dem tro... at vi sitter i saksen.
La dem tro at vi improviserer.
Nå!
Tokyo, vent! Faen heller!
Gå ut, dropp pengene, åpne ild uten advarsel og gå inn igjen.
Jeg hørte det over 30 ganger.
Det Professoren ikke sa, var at de også kom til å skyte.
Faen i helvete!
Den første regelen for faen! Faen!
Faen!
Ber om øyeblikkelig assistanse ved Det kongelige myntverk.
Vi er blitt beskutt. Én mann er blitt skutt.
Kulen fra en M16 avfyres i 3380 km/t.
Raskere enn lydens hastighet.
Så dersom de skyter deg i hjertet, hører du ikke kulen som dreper deg.
Slik skjønte jeg at jeg rotet det til...
...på ett mikrosekund...
...og på det vanlige viset.
Tekst: Eréndira Torres Martin